Справа № 462/7411/24 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3360/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Гут Е.З., представника ОСОБА_2 адвоката Богомазової І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт із забороною ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження рухомого майна, а саме автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код: НОМЕР_2 ).

Заява мотивована тим, що 24.04.2024 ОСОБА_2 подав позовну заяву до Залізничного районного суду м. Львова до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за попереднім договором, укладеним для укладення в майбутньому договору-купівлі продажу земельної ділянки площею 0,03 га, кадастровий номер :05:001:1145 та житлового будинку, загальною площею 138,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . З метою уникнення в майбутньому неможливості виконання рішення суду ОСОБА_2 26.04.2024 було подано заяву про забезпечення позову у справі №462/3537/24. Постановою Львівського апеляційного суду від 13.08.2024 у справі №462/3537/24 було постановлено накласти арешт на майно: автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код: НОМЕР_3 ), який належав ОСОБА_5 станом на день подання заяви про забезпечення позову. У період перебування справи про забезпечення позову №462/3537/24 у провадженні Львівського апеляційного суду ОСОБА_6 29.05.2024 відчужив автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код: НОМЕР_3 ) шляхом укладення договору купівлі-продажу №4649/2024/4639388 від 29.05.2024. Покупцем виступив син ОСОБА_7 . Вважає, що наведені дії ОСОБА_4 направлені на уникнення звернення стягнення на майно. Оскаржуваний договір купівлі-продажу транспортного засобу №4649/2024/4639388 від 29.05.2024 вчинений на шкоду ОСОБА_2 (кредитору) (фраудаторний договір), оскільки у випадку винесення рішення судом у справі про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_2 , то у боржника - ОСОБА_4 буде відсутнє майно для виконання рішення суду. Тому ОСОБА_2 подано позовну заяву до Залізничного районного суду міста Львова про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №4649/2024/4639388 від 29.05.2024. Враховуючи, що станом на 29.05.2024 новим власником автомобіля є ОСОБА_3 , який може повторно відчужити автомобіль, то є підставні побоювання, що під час розгляду справи про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним ОСОБА_3 має змогу відчужити дане рухоме майно і виконати в майбутньому рішення суду буде неможливо. Просить заяву задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт із забороною ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження рухомого майна, а саме автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код: НОМЕР_3 ).

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

З ухвалою суду не погоджується.

Вказує, що немає жодних боргових зобов`язань перед ОСОБА_8 . Вважає, що заявлення даного позову, як і ряду інших позовів, нічим іншим як зловживанням процесуальними правами.

Також звертає увагу, що судом не було вирішено питання про застосування зустрічного забезпечення, ячке здатне забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Гут Е.З., представника ОСОБА_2 адвоката Богомазової І.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвал суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції прийшов до висновку невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, вжиття заходів забезпечення позову можливе шляхом накладення арешту лише на майно та грошові кошти, які належать відповідачеві у справі.

Як встановлено судом апеляційної інстанції автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код: НОМЕР_3 ), на час винесення оскаржуваної ухвали не перебував у власності ОСОБА_3 .

Так, 03 жовтня 2024 року ОСОБА_3 відчужив автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200 ОСОБА_9 .

Задовольняючи заяву позивача та накладаючи арешт на транспортний засіб, суд, у порушення правил інституту забезпечення позову, належним чином не пересвідчився кому належить спірне майно на даний період часу і у зв`язку із цим дійшов помилкового висновку про необхідність її задоволення.

Ураховуючи, що відповідач не є власником транспортного засобу, щодо якого позивач просив вжити заходи забезпечення позову, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність вказаної заяви позивача, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.