У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

Єдиний унікальний номер №445/1382/24

Провадження № 4-с/943/1/2025

19 лютого 2025 року м. Буськ Львівська область

Суддя Буського районного суду Шендрікова Г.О., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Золочівського відділу державної виконавчої служби, ст. державного виконавця Максиміва Олега Андрійовича, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з означеною скаргою. Мотивує тим, що він проживає в АДРЕСА_1 , а зареєстрований по АДРЕСА_2 . По АДРЕСА_3 проживає вже другий рік сім`я біженців з м. Харкова разом з неповнолітньою дитиною, яким він надав своє житло, як особам які постраждали в результаті російської агресії. 9 червня 2024 року біженці повідомили його, що прийшов лист з державної виконавчої служби. Він попросив привезти його, що вони і зробили. В конверті знаходилося три постанови ст. державного виконавця Максиміва О. Золочівського ВДВС про відкриття виконавчого провадження про стягнення штрафу в сумі 680 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 396, 50 грн. і про стягнення виконавчого збору на суму 68 грн. Всього з скаржника підлягало стягненню 1144,50 грн. Ці стягнення, як зазначалось в документах, були викликані тим, що він вчинив адміністративне правопоршення. Але в чому полягало це правопорушення там не вказувалось. Тому я звернувся до начальника ВДВС за розясненнями. Йому видали ксерокопію постанови серії 43АБ№04884808 від 14.02.2024 року, видану департаментом патрульної поліції м. Києва якою на нього було накладено стягнення штраф в сумі 340 грн. В цей день в 12 год. 56 хв. він керуючи автомобілем АУДІ № НОМЕР_1 , їдучи дорогою М-0 Тернопіль- Рава Руська 66 +283 перевищив встановленні обмеження швидкості руху на 26 км/год. Факту порушення Правил дорожнього руху він не заперечує. Однак не згідний з постановами про стягнення з нього подвійної суми штрафу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Незгода скаржника з діями державного виконавця не породжує спір між сторонами. Таким чином відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №522/12901/17-ц зазначила, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року по справі № 640/24491/20 юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

За визначенням, наведеним у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визнання предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/ або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

До юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Із аналізу наведених норм права вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у разі порушення законодавства про звернення громадян та на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 (провадження № 14-324цс19), від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17 (провадження № 14-223цс19), від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18), від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц (провадження № 14-103цс19) та від 05 лютого 2020 року у справі № 759/17986/15-ц (провадження № 61-14682св19), від02 листопада 2022 року у справі № 369/1177/20 (провадження № 61-7194св21), від 22 вересня 2023 року у справі справа № 2-1540/12 (провадження № 61-6860св23).

Враховуючи предмет та підставу вимоги скаржника, суд приходить до висновку, що дана вимога не може бути розглянута в межах цивільного судочинства.

Таким чином, рішення, дії посадових осіб органів виконавчої служби, що стосуються стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та у відкритті провадження слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд роз`яснює скаржнику, що вирішення даної вимоги відноситься до компетенції адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 4, 16, 19, 186, 354 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Золочівського відділу державної виконавчої служби, ст. державного виконавця Максиміва Олега Андрійовича відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Г. О. Шендрікова