ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні врежимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стратілова К.Г. звернулась до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі №202/22120/13-ц (т. 1 а.с. 1-2).

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 квітня 2023 року постановлено, вважати відновленим судове провадження в цивільній справі №202/22120/13-ц в обсязі документів, поданих учасниками справи, а саме: позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року, що була подана до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська в березні 2013 року; розрахунку заборгованості за кредитним договором №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року; анкети заяви позичальника №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 ; договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк»; документа про видачу кредиту в сумі 25 000 грн на підставі кредитного договору № CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року. Вважати відновленим судове провадження в цивільній справі №202/22120/13-ц в обсязі ухваленого 18 квітня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заочного рішення (т. 1 а.с. 85-88).

Не погодившись з такою ухвалою суду суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Стратілова К.Г. подала апеляційну скаргу (т. 1 а.с. 90-92).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року повернуто ОСОБА_1 апеляційну скаргу на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2013 року по справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - як передчасно подану та роз`яснено, що заочне рішення може бути переглянуте судом першої інстанції за письмовою заявою відповідача у відповідності з вимогами ст.ст.280-289 ЦПК України і тільки у разі залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку згідно ч. 4 ст. 287 ЦПК України (т. 1 а.с. 105).

У червні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стратілова К.Г. звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2013 року (т. 1 а.с. 111-114).

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Стратілатова К.Г, про перегляд заочного рішення по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні (т. 1 а.с. 142-143).

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн (т. 1 а.с. 170-171).

Не погодившись з такою ухвалою суду суду першої інстанції в частині вирішення питання про витрати на правничу допомогу, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стратілова К.Г. подала апеляційну скаргу (т. 1 а.с. 173-174).

Також, не погодившись з такою ухвалою суду суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу (т. 1 а.с. 206-209).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Стратілатова К.Г. задоволено частково. Апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк - задоволено. Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом АТ КБ Приватбанк до АТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 22-26).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року станом на 01.03.2013 року в розмірі 1 087,30 грн, з котрих: 837,30 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250,00 грн - штраф (фіксована частина). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 10,88 грн. В інших вимогах відмовлено (т. 2 а.с. 88-92).

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стратілова К.Г. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №202/22120/13, в якій просила суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 532,94 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 34 748,07 грн, а всього: 35 281,01 грн (т. 2 а.с. 94-97).

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Стратілатова К.Г., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 456,63 грн та судовий збір у розмірі 532,94 грн (т. 2 а.с. 111-113).

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 115-118), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стратілова К.Г. скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення залишити без змін (т. 2 а.с. 147-149).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду залишити без змін враховуючи наступне.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд першої інстанція виходячи з критерію розумності розміру судових витрат на правову допомогу, котрі застосовує Європейський Суд з прав людини, виходячи з конкретних обставин справи, вважав можливим стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 456,63 грн (99,28%) та судовий збір за подачу заяви про ухвалення додаткового рішення у розмірі 532,94 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником надано: копію договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 26.08.2020 року (т. 1 а.с. 156); копію угоди про вартість послуг за надання правової (професійної правничої) допомоги (додаток до договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 26.08.2020 року, згідно котрої сторони погодили, що робота (послуги) виконавця сплачуються Замовником в наступному порядку: перша перша частина в розмірі 3 000 грн - протягом 15 днів з моменту скасування рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18.04.2013 року, друга частина в розмірі 32 000 грн - не пізніше 2-х місяців з моменту набрання законної сили остаточним рішенням суду у даному спорі.

Також в матеріалах справи міститься акт від 17.07.2023 року приймання-передачі послуг згідно договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 26.08.2020 року, в якому визначений перелік та вартість послуг, наданих адвокатом Стратілатовим К.Г. на користь ОСОБА_1 у спорі з ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості (справа №202/22120/13-ц). Виконана адвокатом робота оцінена сторонами у 35 000,00 грн. Згідно даного акту виконавцем виконано наступні роботи: 26.05.2020 року надання консультації (1 год.); 26.08.2020 року складання клопотання про надання копії рішення суду та ознайомлення з матеріалами справи (1 год.); 26.11.2020 року складання заяви про перегляд заочного рішення (8 год.); 15.01.2021 року складання заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та відкладення розгляду справи (1 год.); 04.03.2021 року складання заяви про відсутність документів втраченого судового провадження та розгляд справи без участі відповідача (1 год.); 14.04.2021 року складання клопотання про надання доступу до справи через систему Електронний суд (1 год.); 14.04.2021 року складання заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (1 год.); 27.05.2021 року складання клопотання про розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_1 (1 год.); 18.02.2022 року складання запиту до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» (1 год.); 25.03.2022 року складання клопотання про витребування доказів (1 год.); 25.03.2022 року складання заяви про відновлення втраченого судового провадження (6 год.); 29.06.2022 року складання клопотання про накладення штрафу (1 год.); 29.06.2022 року складання клопотання про тимчасове вилучення доказів (1 год.); 25.08.2022 року складання клопотання про надання інформації (1 год.); 12.10.2022 року складання адвокатського запиту до печерського районного відділу ДВС (1 год.); 08.11.2022 року складання клопотання про видачу ухвали (1 год.); 23.12.2022 року складання клопотання про видачу ухвали (1 год.); 02.01.2023 року складання заяви до Печерського районного відділу ДВС (1 год.); 10.03.2023 року складання клопотання про приєднання доказів (1 год.); 03.04.2023 року складання клопотання про розгляд справи (1 год.); 20.04.2023 року складання клопотання про розгляд справи (1 год.); 12-13.06.2023 року складання заяви про перегляд заочного рішення (8 год.); 13.06.2023 року складання заяви про застосування позовної давності (1 год.); 27.06.2023 року складання клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (1 год.); 14.07.2023 року складання відзиву на позовну заяву (8 год.); 17.07.2023 року складання детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом (1 год.). Загальний час виконання робіт 53 год. Тобто, вартість 1 години робіт адвоката становить 660,37 грн.

Також надано суду детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допопмоги ОСОБА_1 у справі №202/22120/13, підписаний адвокатом Стратілатовим К.Г. та Гончар З.Ф. (т. 1 а.с. 160).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

У постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.».

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів доводи скарги щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу стягнутих оскарженим додатковим рішенням до уваги не бере, оскільки апелянтом не наведено будь-яких переконливих обставин та не надано відповідних доказів щодо спростування реальності, розумності та співмірності таких витрат під час розгляду справи у суді першої інстанції, які підтверджуються письмовими доказами. У відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За таких обставин, апеляційний суд, перевіривши відповідність стягнутої суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також враховуючи критерій розумності та співмірності, враховуючи наявність заперечень позивача поданих в суді першої інстанції, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 456,63 грн та судовий збір за подачу заяви про ухвалення додаткового рішення у розмірі 532,94 грн.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 12 лютого 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна