РІШЕННЯ

іменем України

24.02.2025

Справа № 335/8097/23

Провадження № 2/331/203/2025

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Фісун Н.В.,за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту батьківства.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На час відкриття спадщини ОСОБА_3 в шлюбі не перебував, його батьки померли.

Єдиним спадкоємцем першої черги спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 є його син - позивач по справі ОСОБА_1 .

Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність документів, які б підтверджували батьківство спадкодавця ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 , останній позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Позивач просить встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2024 року відкрито провадження по справіза правилами загального позовного провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

04.11.2024 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя призначено у справі №335/8097/23 (2/331/2095/24) судову молекулярно-генетичну експертизу.

27.01.2025 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя поновлено провадження у справі, у зв`язку з надходженням висновку експерта.

19.02.2025 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження та цивільну справі призначено до розгляду.

Позивач, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають.

Відповідач, представник територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх з відсутності, щодо вирішення справи покладається на розсуд суду.

Третя особа, ОСОБА_2 , надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

Судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 04.08.2023 року.

На час народження позивача його батьки у шлюбі не перебували.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.07.2023 року.

Згідно довідки про поховання №254225 ОСОБА_1 здійснив поховання померлого ОСОБА_3 .

Спадкоємцем першої черги спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 є його син - позивач по справі ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі його заяви заведено спадкову справу №182/2023 року.

Згідно копії матеріалів спадкової справи №182/2023 року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інші спадкоємці відсутні.

Через відсутність документів, які б підтверджували батьківство спадкодавця ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно змісту ст.136-138 СК України до осіб, які можуть оспорити батьківство належать: особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, діти-спадкоємці зазначеної вище особи у випадку, якщо він: помер до народження дитини і залишив нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства, або помер після народження дитини, але за життя подав позов до суду про виключення свого імені з актового запису про народження, дружина або батьки (спадкоємці) після смерті особи, яка за життя не знала, що записана батьком дитини, жінка, яка народила дитину в шлюбі, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Відповідно до ч.3 ст.136 СК України, оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Тобто, граничним строком, до якого можна оспорити батьківство, є повноліття дитини.

Оспорити батьківство після досягнення дитиною повноліття можливе лише в тому випадку, якщо відповідний актовий запис було зроблено до 1 січня 2004 року (постанова КЦС ВС від 30 листопада 2023 року у справі № 161/10712/21).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15.

Оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , то спірні правовідносини, регулюються нормами КпШС України.

Між тим, відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною третьою цієї ж статті визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову:

а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження;

б) спільне виховання батьками дитини;

в) спільне утримання батьками дитини;

г) визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 надав суду докази, які підтверджують, що його мати та батько спільно проживали й вели спільне господарство до його народження, померлий разом із ОСОБА_2 приймав участь у виховуванні та утриманні дитини, а також того, що ОСОБА_3 визнавав позивача своїм сином, а саме: довідку про історію пологів №2283 ОСОБА_2 , де зазначено чоловіка ОСОБА_3 , фотознімки, на яких відображені ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у різний період часу та у різній обстановці, смс перепискою.

Крім того, згідно висновку експерта №2-МГ ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 04.11.2024 року встановлено, що померлий ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , це не є наслідком випадкового збору генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99, 999%

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22.

Як висловився Європейський суд з прав людини в рішенні «М.Т. проти України» (заява №950/17) від 19.03.2019 року, біологічного батька не можна повністю виключати з життя дитини, якщо не існують відповідні підстави це зробити, які стосуються найкращих інтересів дитини.

При вирішенні спору про визнання батьківства суди повинні не допускати порушення статті 8 Конвенції, яка гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, оскільки нормативні, процедурні і процесуальні обмеження, що не дозволяють установити біологічне батьківство, можуть свідчити про порушення гарантійного права особи на повагу до сімейного життя, що неодноразово визнавалося ЄСПЛ.

При цьому слід зауважити, що сімейні правовідносини є надчутливими, предметом спорів часто виступає доля дитини, а тому судам слід уникати уніфікованого підходу та надмірного формалізму при тлумаченні та застосуванні норм права.

Розглядаючи спірні правовідносини судам необхідно належним чином встановити, чи було порушено право позивача на приватне життя, визначити найкращі інтереси дитини, оцінити баланс інтересів ймовірного батька, сім`ї та дитини.

Вказані правові висновки висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі №639/2026/17.

Отже, викладені обставини та додані до позовної заяви докази, на переконання суду, свідчать про обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та беручи до уваги результати висновку експерта щодо батьківства, суд приходить до висновку про доведеність факту батьківства, а тому позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 61, 81, 258, 263-268, 354 ЦПК України, ст.ст.128, 135 Сімейного кодексу України, ст. 53 КпШС, суд, -

УХВАЛИЛА:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства - задовольнити повністю.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису №202 від 24.02.2004 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, а саме: у розділі «батько» зазначити, що батьком дитини є ОСОБА_3 , громадянин України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя Жовтневого районного суду

м. Запоріжжя Н.В. Фісун