Справа № 308/9373/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Німець Олена Михайлівна, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2024 року та на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2024 року у складі судді Хамник М.М., у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі №308/9373/24 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про визнання судового наказу, яким з неї стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31.05.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, - таким, що не підлягає виконанню.

Заяву ОСОБА_2 мотивувала тим, що стягувачем ОСОБА_1 повідомлено суду недостовірні дані щодо дійсного місця проживання малолітнього сина та неналежного виконання боржником свого обов`язку по його утриманню, у зв`язку з чим судовий наказ від 15.07.2024 №308/9373/24 було видано помилково, а відтак наявні підстави для визнання даного наказу згідно статті 432 ЦПК України таким, що не підлягає виконанню. Вказувала, що право на отримання аліментів, зокрема, у порядку наказного провадження має той з батьків, з ким проживає дитина. Разом з тим, повідомляла, що станом на момент подання ОСОБА_1 заяви 31 травня 2024 року про видачу судового наказу та розгляду справи №308/9373/24 судом між сторонами існував та продовжує існувати не один спір щодо визначення місця проживання спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , щодо порядку його виховання та перебування з кожним з батьків, який розглядається Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області в межах справи №308/4263/24.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2024 року заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ №308/9373/24, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 15 липня 2024 року, яким стягнуто із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31.05.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь держави у розмірі 302,80 гривень.

У серпні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Матіко С.Р., звернулася в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 10 000 грн.

Додатковим рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 08 листопада 2024 року про виправлення описки, заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Матіко С.Р., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Німець О.М., просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі вказує, що до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли нема матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого документа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення. Звертає увагу, що натомість у даній справі судовий наказ не був виданий помилково, відомості про те, що сторони примирилися у матеріалах справи відсутні, як і не надано стороною жодних доказів про те, що обов`язок боржника відсутній, або ним добровільно виконаний, чи з інших причин припинений. Вказує, що закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним органом і є належним виконавчим документом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Німець О. М., просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що боржником не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесені витрати на професійну правничу допомогу. Крім цього, звертає увагу, що у судовому засіданні представництво інтересів боржника здійснювалося не адвокатом Матіко С.Р., який виставив рахунок за надання послуг професійної правничої допомоги, а адвокатом Радь Іваном Івановичем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Матіко С.Р., просить апеляційну скаргу на ухвалу суду від 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Німець О.М. підтримала апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Матіко С.Р. заперечив апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

29 квітня 2024 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2024 року прийнято зустрічну позовну ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини і об`єднати його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2024 року у справі №308/4263/24 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову наступним чином:

- заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення ОСОБА_2 перешкод у побаченнях, спілкуванні та проведені разом часу з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи №308/4263/24;

- встановлено графік перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із сторонами забезпечивши рівноцінний час перебування дитини з кожним із них до закінчення розгляду справи №308/4263/24;

- заборонити ОСОБА_1 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи №308/4263/24.

В іншій частині вимог заяви - відмовлено.

У даній ухвалі про забезпечення позову зазначено, що у заяві про забезпечення позову заявник вказує про те, що 13.05.2024 року за словами вихователів дошкільного закладу «Я Сям», відповідач за зустрічним позовом забрав малолітнього сина ОСОБА_4 та по сьогоднішній день не повернув його позивачу, хоча між ними була досягнута домовленість, що дитина проживатиме разом з матір`ю, а батько проживає окремо від дитини, має право забрати дитину із дошкільного закладу з обов`язковим поверненням дитини матері того ж дня та зобов`язується не чинити перешкод у спілкуванні із дитиною та інше. Станом на 14.05.2024 року відповідач за зустрічним позовом та відповідно малолітній син не виходили на зв`язок, місце їх перебування позивачу за зустрічним позовом невідоме. Ні від батька, ні від сина не надходило жодних повідомлень про їхнє спільне перебування, їх місце перебування. З боку матері не надавалося батьку будь-якого дозволу на залишення дитини разом із ним на такий тривалий час. Зазначає, що при особистій зустрічі сторін у справі, дійти до спільного вирішення місця перебування сина не надалось за можливе, та позивачем в подальшому було подано дві заяви до поліції, а також заяву до Служби у справах дітей Ужгородської міської ради для надання відповідного висновку.

Постановою державного виконавця ВП №75150717 від 28 травня 2024 року відкрито виконавче провадження з виконання ухвали у справі №308/4263/24 від 22 травня 2024 року.

31 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Німець О. М., звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 червня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову та встановити графік перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із сторонами: із 14:00 год. четверга до 10:00 год. понеділка - з ОСОБА_2 ; із 10:00 год. понеділка до 14:00 год. четверга - з ОСОБА_1 , таким чином, щоб забезпечити рівноцінний час перебування дитини з кожним із них до закінчення розгляду справи №308/4263/24. В іншій частині вимог заяви - відмовлено.

Постановою державного виконавця ВП №75349785 від 20 червня 2024 року відкрито виконавче провадження з виконання ухвали у справі №308/4263/24 від 18 червня 2024 року.

15 липня 2024 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано судовий наказ №308/9373/24, яким стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31.05.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 302,80 гривень.

19 липня 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про визнання судового наказу, яким з неї стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08.2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ №308/9373/24, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 15 липня 2024 року, яким стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31.05.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 302,80 гривень.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що станом на момент подання ОСОБА_1 заяви про видачу судового наказу та її розгляду, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існував та продовжує існувати спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 та участі батьків у його вихованні, який розглядається Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (справа №308/4263/24).

Посилання стягувача у заяві про видачу наказу про те, що з квітня 2024 року ОСОБА_5 проживав разом із ним спростовується доданими доказами до цієї заяви доказами, які, зокрема, підтверджують перешкоджання батьком матері спілкуватись з сином (ухвали суду від 22.05.2024 та 18.06.2024; постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2024 та від 20.06.2024, повідомленням про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України від 01.07.2024).

Відтак, у суду першої інстанції були правові підстави для визнання судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що не підлягає виконанню

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та правомірно відмовив заявнику у поданій заяві. Доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищенаведених норм права, а тому не заслуговують на увагу.

Ухвала суду постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Стосовно додаткового рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2024 року слід зазначати наступне.

Матеріалами встановлено, що 01.08.2024 представник заявника адвокат Матіко С.Р. подав заяву про компенсацію суми судових витрат, в якій просить стягнути судові витрати на професійну (правничу) допомогу у загальному розмірі 10 000 грн.

У підтвердження понесених витрат подав договір про надання правової допомоги від 23.05.2024 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Майор і Партнери», додаткову угоду від 19.07.2024 року до договору про надання правової допомоги від 23.05.2024 року, розрахунок розміру винагороди (гонорару, виконаних робіт) за договором про надання правової допомоги від 23.05.2024 року, платіжна інструкція про оплату послуг за договором від 31.07.2024 року №0.0..1 на суму 10 000,00 грн.

20.08.2024 представник заявника адвокат Матіко С.Р. подав заяву про ухвалення додатково рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну (правничу) допомогу в розмірі 10 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат слід враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі №756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі №701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення, з урахуванням ухвали цього ж суду від 08 листопада 2024 року про виправлення описки, враховуючи категорію, складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, дійшов правильного висновку про належність та допустимість доказів підтвердження понесених витрат на професійну правничу, та обґрунтовано їх частково задовольнив в сумі 5 000,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі, що представництво інтересів боржника здійснювалося не адвокатом Матіко С.Р., який виставив рахунок за надання послуг професійної правничої допомоги, а адвокатом Радь І.І., не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи доведено, що правову допомогу Сливка Р.Т. у даній справі надавав, та всі процесуальні дії у даній справі, за винятком участі у одному судовому засіданні, вчиняв саме адвокат Матіко С.Р., який як працівник Адвоктського бюро «Майор І Партнери» уклав з ОСОБА_2 договір про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду та додаткове рішення без змін.

Щодо стягнення з апелянта витрат на професійну правничу допомогу колегія зазначає наступне.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Матіко С.Р. в інтересах ОСОБА_2 просив стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., яка була надана позивачу згідно договору про надання правової допомоги від 23 травня 2024 року, а також додаткової угоди від 23 жовтня 2024 року, укладених між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Майор і партнери».

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Колегія суддів вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн. є співмірною із складністю справи та наданими адвокатським об`єднанням «Майор і партнери» послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому в цьому розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В іншій частині не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.137,374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Німець Олена Михайлівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну (правничу) допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: