Справа № 331/4547/24
Провадження № 2/331/352/2025
06 лютого 2025 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Світлицької В.М.,
за участю секретаря Солов`ян О.С.,
розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позову зазначив, що 24.11.2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав, а відповідачі отримали грошову позику у розмірі 284 716,00 грн., що за курсом НБУ 1 USD = 26,86 грн. на день надання позики складало 10 600,00 доларів США, зі строком повернення до 24.01.2018 року. Передання грошей на виконання договору позики підтверджується розпискою від 25.11.2017 року. 26.11.2017 року частина позики у розмірі 5 300,00 США була повернута, залишок неповернутої позики складає 5300,00 доларів США. Також, 12.12.2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав, а відповідачі отримали грошову позику у розмірі 143 842,00 грн., що за курсом НБУ 1 USD = 27,14 грн. на день надання позики складало 5300,00 доларів США, зі строком повернення до 12.02.2018 року. Передання грошей на виконання договору позики підтверджується розпискою від 12.12.2017 року. Залишок неповернутої позики складає 5300,00 доларів США. Крім того, 19.04.2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав, а відповідачі отримали грошову позику у розмірі 138 595,00 грн., що за курсом НБУ 1 USD = 26,15 грн. на день надання позики складало 5300,00 доларів США, зі строком повернення до 19.06.2018 року. Передання грошей на виконання договору позики підтверджується розпискою від 19.04.2018 року. Залишок неповернутої позики складає 5300,00 доларів США. До теперішнього часу відповідачі позику не повернули, у зв`язку з чим допустили порушення виконання зобов`язання. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором позики від 24.11.2017 року у розмірі 5300,00 доларів США, а також судові витрати за подання позовної заяви до суду у розмірі 2160,61 грн.; заборгованість за договором позики від 12.12.2017 року у розмірі 5300,00 доларів США, а також судові витрати за подання позовної заяви до суду у розмірі 2160,61 грн. та заборгованість за договором позики від 19.04.2018 року у розмірі 5300,00 доларів США, а також судові витрати за подання позовної заяви до суду у розмірі 2160,61 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 року відкрито загальне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2024 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, раніше надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, поважну причину неявки суду не повідомили, відзив не надали, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 24.11.2017 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прийняли у власність 284 716,00 грн., що є еквівалент 10 600 доларів США за встановленим НБУ курсом продажу 1 долар США = 26,86 грн., без нарахування процентів за користування грошовими коштами. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. В разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях, що є еквівалент 10 600 доларів США за курсом встановленим НБУ на день платежу (п. 1 договору позики від 24.11.2017 р.).
Згідно із п. 2 договору позики від 24.11.2017 р., зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 24.01.2018 року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позичальнику, позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до п. 4 договору позики від 24.11.2017 р., позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язується прийняти позичену суму до настання строку, зазначеного в п. 2 цього договору.
Факт отримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми позики у розмірі 284 716,00 грн., що еквівалентно 10 600,00 доларів США підтверджується п. 1 договору позики від 24.11.2017 р. та власноручно складеною та підписаною ними розпискою від 25.11.2017 р.
Також, 12.12.2017 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прийняли у власність 143 842,00 грн., що є еквівалент 5 300 доларів США за встановленим НБУ курсом продажу 1 долар США = 27,14 грн., без нарахування процентів за користування грошовими коштами. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. В разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях, що є еквівалент 5 300 доларів США за курсом встановленим НБУ на день платежу (п. 1 договору позики від 12.12.2017 р.).
Згідно із п. 2 договору позики від 12.12.2017 р., зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 12.02.2018 року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позичальнику, позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до п. 4 договору позики від 12.12.2017 р., позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язується прийняти позичену суму до настання строку, зазначеного в п. 2 цього договору.
Факт отримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми позики у розмірі 143 842,00 грн., що еквівалентно 5 300,00 доларів США підтверджується п. 1 договору позики від 12.12.2017 р. та власноручно складеною та підписаною ними розпискою від 12.12.2017 р.
Крім того, 19.04.2018 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прийняли у власність 138 595,00 грн., що є еквівалент 5 300 доларів США за встановленим НБУ курсом продажу 1 долар США = 26,15 грн., без нарахування процентів за користування грошовими коштами. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. В разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях, що є еквівалент 5 300 доларів США за курсом встановленим НБУ на день платежу (п. 1 договору позики від 19.04.2018 р.).
Згідно із п. 2 договору позики від 19.04.2018 р., зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 19.06.2018 року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позичальнику, позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до п. 4 договору позики від 19.04.2018 р., позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язується прийняти позичену суму до настання строку, зазначеного в п. 2 цього договору.
Факт отримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми позики у розмірі 131 550,00 грн. підтверджується власноручно складеною та підписаною ними розпискою від 19.04.2018 р.
При цьому, суд зазначає, що в п. 1 договору позики від 19.04.2018 року було визначено суму боргу в розмірі 138 595,00 грн., що є еквівалент 5300 доларів США, однак відповідно до розписки від 19.04.2018 року відповідачами фактично було отримано суму позики у розмірі 131 550,00 грн., що на момент укладення договору за встановленим НБУ курсом продажу 1 долар США = 26,15 грн., про що зазначено в п. 1 договору позики від 19.04.2018 р., було еквівалентно 5031 доларів США (131 550,00/26,15=5031).
Таким чином, позивачем доведено факт передачі ним коштів позичальникам за договором позики від 19.04.2018 р. на вказаних у розписці умовах, тобто 131 550,00 грн., що еквівалентно 5031 доларів США.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.
Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21 та ряд інших).
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 500/5194/16 від 11.09.2024 констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника.
Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договорами позики від 24.11.2017 р., від 12.12.2017 р. та від 19.04.2018 р. належним чином не виконали, суму позики повернули лише частково в розмірі 5300 доларів США за договором позики від 24.11.2017 р., що визнається ОСОБА_1 , а тому вимога позивача про стягнення з відповідачів суми боргу за договорами позики від 24.11.2017 р., від 12.12.2017 р. та від 19.04.2018 р. є обґрунтованою, однак підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості: за договором позики від 24.11.2017 року у сумі, еквівалентній 5300 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення; за договором позики від 12.12.2017 року у сумі, еквівалентній 5300 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення та за договором позики від 19.04.2018 року у сумі, еквівалентній 5031 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Також, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ними виконанні боргові зобов`язання, які у них виникли перед позивачем.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 6481,83 грн., що підтверджується квитанцією № 5965-2609-9978-6330 від 23.07.2024 р.
На підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, а саме з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 3186,09 грн. з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 280, 282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики від 24.11.2017 року у сумі, еквівалентній 5300 (п`ять тисяч триста) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики від 12.12.2017 року у сумі, еквівалентній 5300 (п`ять тисяч триста) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики від 19.04.2018 року у сумі, еквівалентній 5031 (п`ять тисяч тридцять один) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору по 3186 гривень 09 копійок з кожного.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : В.М. Світлицька