Житомирський апеляційний суд
Справа №283/752/14-ц Головуючий у 1-й інст. Саланда О.М.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №283/752/14-ц за заявою ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Саланди О.М. в м. Малин Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на свою користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи проводити стягнення з 14.03.2014, допустивши негайне виконання в межах платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243,60 грн.

12 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про виправлення описки в рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року.

В обгрунтування заяви зазначає, що в березні 2014 року вона звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на свою користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що 26 травня 2014 року Малинським районним судом Житомирської області було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, яким вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи проводити стягнення з 14.03.2014. Проте зазначає, що при виготовлені повного тексту рішення судом першої інстанції було допущено описку, а саме зазначено про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи проводити стягнення з 14.03.2014. Вказує, що на даний час ОСОБА_3 крім заробітної плати отримує і пенсію, однак аліменти з пенсії останнього державним виконавцем не стягуються, оскільки у повному тексті рішення суду від 26.05.2014 зазначено про стягнення аліментів лише із заробітної плати. Зазначає, що допущена описка в рішенні суду від 26.05.2014 позбавляє її права отримувати аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу). Враховуючи викладене просила задовольнити заяву та виправити описку в рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року, де вірно зазначити: «стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у рішенні суду задоволено. Виправлено допущену описку в резолютивній частині рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, а саме вказати вірно «стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи проводити стягнення з 14.03.2014 року, допустивши негайне виконання в межах платежу за один місяць». В іншій частині рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що повне рішення суду є остаточним документом, який відображає повну позицію суду, включаючи всі фактичні обставини, правові підстави та мотиви, які стали основою для ухвалення рішення. Зазначає, що повне рішення має пріоритет над скороченим, оскільки воно є остаточною фіксацією позиції суду. Вважає, що якщо скорочене рішення суперечить повному, вирішальним є текст повного рішення. Зазначає, що спроба змінити формулювання «заробітна плата» на «дохід» шляхом виправлення описки порушує його права. Вказує, що рішення у скороченій формі та повний текст рішення мають розбіжності, однак вказані розбіжності не є опискою, оскільки формулювання «заробітна плата» та «доходи» мають різне значення. Зазначає, що зміна формулювання «заробітної плати» на «дохід» змінює зміст судового рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року та порушує принцип правової визначеності. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 14 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на свою користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

У вступній та резолютивній частині рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року, яка була оголошена у судовому засіданні зазначено наступне: «Позов задовольнити. Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід.н. НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід.н. НОМЕР_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи проводити стягнення з 14.03.2014 року, допустивши негайне виконання в межах платежу за один місяць. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243,60 грн на розрахунковий рахунок 0338 /державна судова адміністрація України, 050/. Одержувач: Малинське УДК, код 22062390, банк одержувача ГУ ДКУ в Житомирській області, код платежу 22030001» (а.с.31).

У повному тексті рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року зазначено наступне: «Позов задовольнити. Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід.н. НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід.н. НОМЕР_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи проводити стягнення з 14.03.2014 року, допустивши негайне виконання в межах платежу за один місяць. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243,60 грн на розрахунковий рахунок 0338 /державна судова адміністрація України, 050/. Одержувач: Малинське УДК, код 22062390, банк одержувача ГУ ДКУ в Житомирській області, код платежу 22030001» (а.с.32).

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Проте, 26 травня 2014 року судом не були вирішені вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів у відповідності до вимог ст. 183 СК України у редакції, що діяла станом на день розгляду позову, яка передбачала чітке зазначення словосполучення «частка заробітку (доходу)».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ні резолютивна частина рішення проголошена в судовому засіданні 26 травня 2014 року не відповідачає резолютивній частині повного рішення, ні резолютивна частина повного рішення не відповідачає резолютивній частині проголошеній в судовому засіданні, оскільки містять два різні поняття, а саме: «дохід» та «заробітна плата», які не є тотожними.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 269 ЦПК України cуд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Описка - це помилка, яка пов`язана з неправильним написанням слів у тексті судового рішення. Виправленню підлягають виключно ті описки, які істотно впливають на суть прийнятого судового рішення та його виконання. Такими описками зокрема можуть бути: неправильне написання прізвищ, імен, по-батькові, найменувань учасників судового процесу, найменувань та адрес знаходження спірного майна, встановлених дат та строків тощо.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справв» від 18.12.2009 №14, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішення (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її похідним характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмови у внесенні таких виправлень. Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди підпорядкований змісту судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно з оцінкою змісту виправленого судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2020 року у справі №521/1074/17 зазначив, що описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2022 року у справі №921/730/13-г/3 (провадження №12-6гс20) вказала на те, що правила статті процесуального законодавства, яка регламентує виправлення описок, передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки. При цьому опискою визнається помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат і строків. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання.

Щодо меж повноважень судів виправляти описки в своїх рішеннях та щодо можливості при цьому судами змінювати ухвалені ними рішення Верховний Суд зробив свій правовий висновок в постанові від 13 липня 2022 року у справі №761/14537/15-ц, у якій дійшов висновку, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має прав змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Виправлючи описку у рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року шляхом зазначення: «стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи проводити стягнення з 14.03.2014 року, допустивши негайне виконання в межах платежу за один місяць», суд першої інстанції не звернув уваги на те, що по-перше позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів не вирішені у відповідності до вимог ст. 183 СК України, а по-друге не врахував того факту, що резолютивна частина рішення, що проголошена в судовому засіданні та резолютивна частина повного рішення є різними, що виключає можливість виправлення описки у зазначеному вище рішенні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано.

У свою чергу, згідно п. 1.2 ст. 1 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межам.

Відтак, поняття доходу є ширшим та включає в себе і заробітну плату.

Виправляючи описку у рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідальність ОСОБА_2 щодо сплати аліментів збільшується, зокрема збільшується розмір аліментів, оскільки як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про виправлення описки, ОСОБА_2 крім заробітної плати отримує пенсію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заявник фактично просить виправити описку шляхом зміни змісту судового рішення, що є недопустимим, відповідно до вимог ЦПК України, та не може вважатися опискою.

Суд першої інстанції на наведене вище уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для виправлення описки в рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року.

Разом з тим, оскільки суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 про можливість захисту її прав шляхом подання заяви про ухвалення додаткового рішення у відповідності до вимог ст. 270 ЦПК України.

Так, статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

У наведеній правовій нормі міститься виключний перелік умов, за наявності яких суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення. Тлумачення частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) вказала, що неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки.

Велика Палата Верховного Суду висновує, що термін «ухвалення» додаткового судового рішення, а не термін «розгляд» законодавцем застосовано з метою, щоб підкреслити необхідність буквального тлумачення такого поняття відповідно до статті 259 ЦПК України (статті 233 ГПК України). Таке тлумачення є релевантним для з`ясування змісту положення другого речення частини третьої статті 270 ЦПК України (частини третьої статті 244 ГПК України), коли йдеться про усунення неповноти судового рішення, тобто відсутності у резолютивній частині рішення висновків щодо результатів розгляду справи. При цьому презюмується, що позовні вимоги та заперечення, докази, подані на їх обґрунтування, судом розглянуті згідно з вимогами статей 209 - 246 ЦПК України (статей 201 - 221 ГПК України), а розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення. У протилежному випадку неповнота судового рішення може бути усунута шляхом його перегляду в апеляційному (касаційному) порядку, а не через ухвалення додаткового рішення.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №1540/4122/18 (адміністративне провадження №К/9901/36261/19) зазначив, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем вимоги.

Отже, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись 14 березня 2014 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів заявляла вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року фактично вимога ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволена, проте така вимога не вирішена судом у відповідності до ст. 183 СК України.

Відтак, оскільки суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки в рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2014 року.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 605,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді