КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 939/631/24 Головуючий у суді І інстанції Міланіч А.М.
Провадження № 22-ц/824/1763/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Споживчий центр» звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за укладеним з ним кредитним договором № 09.12.2020-100002486 від 09 грудня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 18 000,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - основний борг; 12 000,00 грн - проценти; яка підлягає стягненню з відповідача разом із понесеними судовими витратами.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 7 680,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 1 680,00 грн - проценти за користування кредитом, а також судовий збір у розмірі 1 033,56 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, позивач в особі представника за довіреністю - Чучі С.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо строку дії договору та порядку нарахування процентів, зазначивши, що проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 14 календарних днів, а тому заявлені ТОВ «Споживчий центр» вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 23 грудня 2020 року по 01 березня 2021 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позивач не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Вказує, що відповідно п. 1.3. договору строк, на який надається кредит: 14 календарних днів з дати надання - первинний строк.

Згідно графіку платежів: сума кредиту у розмірі: 6 000,00 грн та проценти у розмірі: 1 680,00 грн сплачуються до 22 грудня 2020 року.

Отже, проценти у розмірі 1 680,00 грн розраховані за фіксованою процентною ставкою «Економ» у розмірі 2 % за 1 (один) день користування кредитом протягом первинного строку, що становить 14 днів, тобто в разі виконання зобов`язання позичальником до 22 грудня 2020 року.

У свою чергу, у разі невиконання зобов`язання зі сплати тіла та процентів за первинний та пролонгований строки користування кредитом, умовами договору передбачено застосування фіксованої процентної ставки «Стандарт» у розмірі 2,5 % за 1 (один) день користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків.

Оскільки ОСОБА_1 не здійснив сплати по процентах за первинний строк користування кредитом, зокрема, до 22 грудня 2020 року, з 23 грудня 2020 року проценти нараховано за процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 2,5 %.

Відповідно до умов договору пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне 12 000,00 грн (максимального розміру).

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення строку кредитування у позикодавця були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 23 грудня 2020 року по 01 березня 2021 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно частин першої 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку або іншої фінансової установи надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 09.12.2020-100002486.

Крім того, позичальником підписано паспорт споживчого кредиту з інформацією про умови кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовною загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.

Згідно п. 2.1 договору кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності.

Відповідно п. 1.3. договору строк, на який надається кредит: 14 календарних днів з дати надання - первинний строк.

Згідно графіку платежів: сума кредиту у розмірі: 6 000,00 грн та проценти у розмірі: 1 680,00 грн сплачуються до 22 грудня 2020 року.

Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне 12 000,00 грн.

Фіксована процента ставка «Економ» - 2 % за один день користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків.

Фіксована процента ставка «Стандарт» - 2,5 % за один день користування кредитом застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків.

Отже, за наведеними умовами договору строк кредитування становить 14 днів зі сплатою процентів у розмірі 2 % за кожен день, пролонгація кредитного договору можлива лише у випадку сплати позичальником процентів за весь попередній строк користування кредитом, і після пролонгації позичальник сплачує проценти у розмірі 2,5 %.

Із наданого позивачем особового рахунку відповідача за період 09 грудня 2020 року по 26 лютого 2024 року вбачається, що відповідач не провів жодної оплати процентів, отже не погасив проценти за строк дії кредитного договору, отже договір не був пролонгований і закінчив свою дію 22 грудня 2020 року.

З врахуванням наведеного, у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів поза межами дії строку кредитного договору, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову і стягнення процентів лише за 14 днів користування кредитом.

Отже, доводи апеляційної скарги ТОВ «Споживчий центр» не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку щодо неповного з`ясування місцевим судом обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги позивача.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» необхідно залишити без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року в оскаржуваній частині - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат позивача у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скаргине проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній