Справа № 752/864/24
Провадження № 2/752/859/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

13 лютого 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_3 , в період з 12.09.2006 року по 16.11.2020 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 12.09.2006 року проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік і дружина.

Позивач зауважує, що 25.03.2016 року батько ОСОБА_3 подарував йому квартиру АДРЕСА_1 , яка була в занедбаному стані, оскільки деякий час вказаним житловим приміщенням не користувалися, а в 2018 році в ній робився косметичний ремонт, замінювалися шпалери, та ремонтувалася підлога.

Також ОСОБА_1 вказує, що в 2020 році каналізація та водопровід у квартирі АДРЕСА_1 , стали непридатними для використання внаслідок зношеності і довелося робити капітальний ремонт всього житлового приміщення, який тривав майже до дня смерті ОСОБА_3 , який раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що коштів ОСОБА_3 не мав, а тому на ремонт спірної квартири витрачалися її особисті кошти, адже вона була зареєстрована як фізична особа - підприємець та отримувала доходи, витративши загалом на косметичний і капітальний вказаного житлового приміщення ремонт близько 100 000,00 грн.

Також додала, що з питань отримання спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , зверталася до нотаріуса, яким їй повідомлено, що вона не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину, через те, що вони не перебували в зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем.

Позивачка зазначає, що, окрім неї, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулась тітка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка їй телефонувала та запитувала стосовно стану спірної квартири, що свідчить про те, що остання була обізнана з тим, що у вказаному житловому приміщенні робився ремонт за її рахунок, однак відповідач проживає в рф і після повномасштабного вторгнення якої на територію України, на зв`язок не входить.

В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 22.01.2024 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 56-57).

Ухвалою суду від 16.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 145).

В судовому засідання позивач та її представник позов підтримали, який просили задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечили.

Відповідач належним чином повідомлена про розгляд вказаної справи, в судове засідання не з`явилася, правом на подачу письмового відзиву не скористалася, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надала.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзиву на позов, а відтак не скористалася наданими їй процесуальними правами, за висновками суду в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд, вважає, за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторони позивача, та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 6).

На підставі договору дарування квартири від 25.03.2016 року, ОСОБА_3 за життя належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 18-19,19 зворот).

Також з`ясовано, що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «Космос-19» від 01.02.2016 року (а.с. 21).

Поряд із цим, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 108-109).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 17.05.2014 року, ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , вказаний в якості замовника послуг (робіт), передбачених в межах Пакету послуг «Настройка ПК» за договором № 877 (а.с.9).

Відповідно до протоколів замовлених послуг та обладнання, ОСОБА_3 , як абонент, отримував послуги від ТОВ «Воля-Кабель» за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 14.05.2014 року та з 21.05.2015 року (а.с. 10,11).

Крім того, за змістом заяви від 12.10.2019 року, ОСОБА_3 , як абонент за Договором/Протоколом замовлених послуг та обладнання № 4934651 за адресою: АДРЕСА_2 , просив ТОВ «Воля-Кабель» припинити надання послуг (ТБ+Інтернет) (а.с. 12).

Також встановлено, що у декларації № 0000-07Х7-РК0Е про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, поданій 27.04.2018 року, адреса місця фактичного проживання або перебування ОСОБА_3 вказана: АДРЕСА_2 (а.с. 23-23 зворот).

Як вбачається з довідки вих. № 57 від 14.01.2021 року ГУ ПФУ в м. Києві, виданої ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебував на обліку та пенсію не отримував у ГУ ПФУ в м. Києві у відділі обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) (а.с.14).

Згідно з податковими деклараціями ФОП ОСОБА_1 , вбачається, що остання отримувала доходи: в 2018 році - 189 133,12 грн, в 2019 році - 315 660,07 грн та в 2020 році - 270 720,21 грн (а.с. 15-15 зворот, 16-16 зворот, 17-17 зворот).

Поряд із цим, з доданих позивачем до матеріалів справи фіскальних чеків, видаткових накладних (накладних), товарних рахунків (рахунків), товарних чеків, придатних до читання, вбачається, що впродовж 2018-2020 років придбавалося побутове, сантехнічне, водопровіднеобладнання, інструменти, будівельні суміші, облицювальна плитка, прилади декоративного освітлення, спецодяг та засоби індивідуального захисту, всього на суму 79 589,10 грн (а.с. 24-44).

З наданої на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва 15.04.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу копії спадкової справи № 11/2020 вбачається, що позивач 15.12.2020 року звернулася із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 . Крім того, 09.12.2021 року до приватного нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від тітки спадкодавця - ОСОБА_2 , мешканки рф (а.с. 106-138).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що з позивачем познайомилася в 2016 році. ОСОБА_1 із ОСОБА_3 мешкали в квартирі позивача. Ремонт в квартирі ОСОБА_3 робили за кошти позивача, бо останній не працював, а в ОСОБА_1 були свої торгівельні точки. Бувала в гостях ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , проводили свята разом, вони жили як звичайна сімейна пара.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що з позивачем в дружніх стосунках перебувають останніх 10-15 років. Відомо, що у ОСОБА_1 був чоловік ОСОБА_6 . Їх сім`я була дружна. Часто бувала в них вдомаза адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 і ОСОБА_3 проживали разом, мали спільне господарство. Навіть не здогадувалася, що позивач і ОСОБА_3 перебували в незареєстрованому шлюбі. Де працював ОСОБА_3 не знає. Позивач мала власний кіоск. Ремонт в квартирі ОСОБА_6 робили за рахунок ОСОБА_1 . Вона була основним добувачем в їх сім`ї.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що знає позивача приблизно 25-26 років. Постійно (щодня) бачила ОСОБА_8 із ОСОБА_3 , коли вони йшли на роботу і поверталися додому, та вважала, що їх подружжям. Позивач із ОСОБА_3 довго проживали разом. Знає, що в ОСОБА_3 є квартира та він разом з позивачем запитували про людей, які роблять ремонт.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що знає позивача з 1999 року, та є її сусідом. ОСОБА_1 із ОСОБА_3 проживали разом 15 років і до смерті останнього. ОСОБА_3 мав квартиру та запитував у нього про будівельників.

З урахуванням викладеного у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі письмовим доказам.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Правовідносини, які склались між сторонами регулюються п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК Українивідповідно до якої суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК Українишлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо.

Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

За загальними правилами доказування, яким кореспондують положення ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем надано достатньо доказів її спільного проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

З огляду на викладене вище, враховуючи викладені в позовній заяві обставини, письмові докази на підтвердження цих обставин справи, покази свідків і відсутність заперечень проти задоволення позову зі сторони відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_3 , в період з 12.09.2006 року та до дня смерті останнього - по ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в під час судового розгляду доведено факт проживанняїх однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

За змістом доводів позовної заяви, встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з договору дарування квартири від 25.03.2016 року, на підставі якого ОСОБА_10 набув у власність вказане житлове приміщення, його вартість сторонами визначено в сумі 200 000,00 грн відповідно до звіту про оцінку майна № 7 (п. п. 2,3 цього Договору).

При цьому, майно набуто сторонами як у період зареєстрованого шлюбу, так і в період проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, що відповідно до ст. 74 СК України визначає статус цього майна як спільна власність подружжя.

За загальним правилом ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно дост. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка ємайно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до вимогст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, наведені положення закону встановлюють підстави обмеження (втручання) у права особистої власності одного з подружжя, внаслідок яких зменшується обсяг правомочностей колишнього одноосібного власника майна, тому в ст. 62 СК Українипередбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

При посиланні на вимогист. 62 СК Українияк на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Таким чином, судом встановлено, що належна ОСОБА_3 на праві особистої приватної власностіквартири АДРЕСА_1 , як отримана внаслідок дарування з визначеною вартістю дарунка в розмірі 200 000,00 грн, істотно збільшилася у вартості, враховуючипонесені позивачем особисто витрати на косметичний та капітальний ремонт цього житлового приміщення в 2018-2020 роках.

Отже, судом встановлено природу збільшення вартості майна, як наслідок, наявні передбачені ст. 62 СК України підстави виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало чоловіку на праві особистої приватної власності.

Враховуючи встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з 2006 по 2020 роки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , наявності доказів щодо вкладення позивачем (власних) коштіву проведення косметичного та капітального ремонту, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя з наслідками, які передбачені вимогами СК України, а саме з визнанням за позивачемчастки в такому майні, відповідно до розміру внеску та здійснених нею особистих грошових затрат, щоє її власністю - 1/2 частки цієї квартири.

Доказів на спростування вказаних висновків відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на корить позивача підлягає сплачений судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спільної сумісної власності- задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 12.09.2006 року по 16.11.2020 року.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок) сплаченого судового збору.

Відомості про сторін у справі:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , рф.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко