Номер провадження: 22-ц/813/1809/25
Справа № 495/7272/23
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю.Ф.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
13.02.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,
учасники справи:
відповідач - Об`єднання (Товариство) співвласників водокористувачів «Росінка»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 01 липня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Волкової Ю.Ф.,
за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання (Товариства) співвласників водокористувачів «Росінка» про зобов`язання вчинити певні дії
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Об`єднання (Товариства) співвласників-водокористувачів «Росінка» про зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначив, що у 1999 році за рахунок коштів батьків позивача, спільно з коштами ще 39 громадян, побудовано водозабірну споруду (артезіанська свердловина), водопостачальні комунікації та придбано необхідне обладнання. У 2002 році співвласники прийняли рішення про створення юридичної особи - Об`єднання (товариство) співвласників-водокористувачів «Росінка».
Рішенням установчих зборів співвласників-водокористувачів від 25.06.2002 року затверджено статут об`єднання (товариства) співвласників-водокористувачів, який 25.12.2002 року затверджено рішенням виконкому Затоківської селищної ради № 212 від 25.12.2002 року. Згідно з п.3.1 цього статуту співвласники-водокористувачі є первинними водокористувачами та співвласниками на праві спільної часткової власності, водозабірної споруди та обладнання для забору води із артезіанської свердловини, водопостачальних комунікацій та інших допоміжних приладів. Частка власності кожного співвласника-водокористувача у спільній частковій власності визначається в рівних долях. Згідно з п.п. 5.1.1; 5.1.2 п. 5.1 статуту член об`єднання має право: безперешкодно користуватись об`єктами, що перебувають у спільній власності членів об`єднання; назване право безпосередньо пов`язане з правом власності і не може бути зупинене чи скасоване без його згоди; самостійно без згоди з іншими членами об`єднання розпоряджатись належними йому на праві власності об`єктами.

19.01.2023 позивач виявив відсутність водопостачання, яке було припинене у зв`язку із несплатою членських внесків до ОСВ "Росінка". На усну вимогу водопостачання не було відновлене.

Відключення водопостачання будинку позивач вважав незаконним; однак сплатив членські внески та 29.01.2023 звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин (вимагання, шахрайство, самоправство).

Позивач вважає дії відповідача зухвалим невизнання права власності співвласників-водокористувачів (згідно з статутом ОСВ "РОСІНКА" від 2002 року). У позивача є підозри, що члени правління ОСВ "Росінка" переоформили право власності на себе, що може вказувати про вчинення злочину за статтею 191 Кримінального кодексу України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем). На неодноразові усні та письмові звернення до голови правління ОСВ "Росінка" Клинникова О.В. позивачу не було надано копії чинного статуту ОСВ.

Позивач просив суд зобов`язати відповідача надати копії документів: чинного статуту об`єднання співвласників водокористувачів «Росінка», протоколу №1 від 25.08.2002 року установчих зборів співвласників-водокористувачів; додатку № 1 до протоколу №1 загальних зборів об`єднання співвласників водокористувачів від 25.08.2002 (список співвласників-водокористувачів, які приймали участь у загальних зборах об`єднання).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 01 липня 2024 року у задоволенні позову відмовив

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що позивач не довів наявність у нього порушеного права та/або законного інтересу. Зокрема до позовної заяви не додано доказів (на вимогу ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач категорично відмовився надавати будь-які докази, окрім досліджених судом) щодо наявного права власності на майно для конкретизації об`єкта нерухомості, його місцезнаходження та наявності між сторонами у справі правовідносин з приводу водокористування. Також позивач не підтвердив заявлених обставин щодо звернень до відповідача із вимогами про надання документів та відмову відповідача надавати такі документи.

За таких обставин, суд першої інстанції зазначив, що він позбавлений можливості встановити наявність у позивача порушеного відповідачем права та/або інтересу, та, виконуючи завдання цивільного судочинства, ефективно захистити таке порушене, невизнане право, свободу чи інтерес.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 01 липня 2024 року по справі № 495/7272/23 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання (Товариства) співвласників водокористувачів «Росінка» про зобов`язання вчинити певні дії, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що на виконання ухвали суду від 14 липня 2023 року про залишення заяви без руху він був змушений надати наявні в нього документи, але при цьому зауважував що на його думку, жодного відношення до цієї справи вони не мають, оскільки доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в цій справі, є стаття 34 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Посилається, що суд не надав позивачу інформації, які, на думку суду, він має надати докази, оскільки ОСОБА_1 не знає якими доказами підтверджуються конституційні права.

Зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_1 стверджував що згідно з п.3.1 статуту від 25.08.2002 року співвласники-водокористувачі є первинними водокористувачами та співвласниками на праві спільної часткової власності, водозабірної споруди та обладнання для забору води із артезіанської свердловини, водопостачальних комунікацій та інших допоміжних приладів, це означає, що при створенні товариства, співвласники, свої частки на баланс товариства (тобто юридичної особи) не передавали, проте керівництво ОСВ «РОСІНКА» підмінивши поняття первинний водокористувач-власник, на абонент, розпоряджається цим майном нібито власником є товариство (юридична особа), а не окремі громадяни.

Скаржник вважає, якщо чинним є саме статут від 25.08.2002 (без змін) то скориставшись своїм конституційним правом не вступати до цього товариства, він все одно залишається первинним водокористувачем тобто власником (співвласником) водозабірної споруди.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 22.10.2024 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив Об`єднанню (Товариству) співвласників водокористувачів «Росінка» право подання до апеляційного суду відзиву та пояснень на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 22.10.2024 року отримав 22.10.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Об`єднанню (Товариству) співвласників водокористувачів «Росінка» копія ухвали про відкриття провадження від 22.10.2024 року та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверт повернувся до суду із зазначенням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 судову повістку отримав 05.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Об`єднання (Товариство) співвласників водокористувачів «Росінка» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявність у нього порушеного права та/або законного інтересу. Зокрема до позовної заяви не додано доказів (на вимогу ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач категорично відмовився надавати будь-які докази, окрім досліджених судом) щодо наявного права власності на майно для конкретизації об`єкта нерухомості, його місцезнаходження та наявності між сторонами у справі правовідносин з приводу водокористування. Також позивач не підтвердив заявлених обставин щодо звернень до відповідача із вимогами про надання документів та відмову відповідача надавати такі документи.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що Об`єднання (товариство) співвласників-водокористувачів «Росінка» (ідентифікаційний код юридичної особи 26364521) 25.12.2002 зареєстроване як громадська організація; місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Платформа Соняшна, Коса Кароліно-Бугаз, ділянка 1020; вид економічної діяльності: збір, очищення та постачання води; із 03.07.20211 керівник Клінніков О.В. (відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 572409 від 01.05.2024).

Рішенням установчих зборів співвласників-водокористувачів від 25.08.2002 року затверджено статут об`єднання (товариства) співвласників-водокористувачів. На наданій суду копії цього статуту міститься напис «затверджено рішенням виконкому Затоківської селищної ради № 212 від 25.12.2002».

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 зобов`язано уповноважених осіб Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 02.04.2023, яку Білгород-Дністровським РВП ГУНП України в Одеській області отримав 03.04.2023 року.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Підставою для звернення з вказаним позовом позивач зазначив вимогу про зобов`язання відповідача надати копії документів: чинного статуту об`єднання співвласників водокористувачів «Росінка», протоколу №1 від 25.08.2002 року установчих зборів співвласників-водокористувачів; додатку № 1 до протоколу №1 загальних зборів об`єднання співвласників водокористувачів від 25.08.2002 (список співвласників-водокористувачів, які приймали участь у загальних зборах об`єднання), разом з тим не зазначив яким чином відповідачем порушені, невизнані або оспорені його права та яким чином такий спосіб захисту забезпечить відновлення порушеного права позивача, не надав доказів звернення до відповідача з запитом на отримання зазначених документів та відмови в їх наданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Таким чином, правом на звернення до суду з позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

У постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (провадження № 12-45гс21) та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження № 12-10гс22) Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Ухвалення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає положенням Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12).

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що суд позбавлений можливості встановити наявність у позивача порушеного відповідачем права та/або інтересу, та, виконуючи завдання цивільного судочинства, ефективно захистити таке порушене, невизнане право, свободу чи інтерес.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова