справа № 369/5823/23
провадження № 22-ц/824/2028/2025
головуючий у суді І інстанції Фінагеєва І.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ЖБК Обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «Квіткове місто» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЖБК Обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «Квіткове місто» про захист прав споживачів, а саме про визнання недійсним договору від 20 вересня 2021 року №К/З/1/10/55, стягнення суми боргу, інфляційних втрат, штрафних санкцій та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20 вересня 2021 року, між позивачем та відповідачем у справі укладено договір № К/3/1/10/55 про сплату внесків. Так, за умовами вказаного договору, відповідач зобов`язався згідно з пунктом 2.1 організувати будівництво житлового будинку за адресою: 08131, с. Соф. Борщагівка, кадастровий номер земельної ділянки 0:02:002:0375.

В свою чергу, позивач, за умовами п. 5.1.5, зобов`язався своєчасно та в повному обсязі вносити всі необхідні внески для виконання вказаного договору. В подальшому, як зазначав позивач, виконуючи взяті на себе зобов`язання останній перерахував на рахунок відповідача кошти в загальній сумі 1 056 158 грн 11 коп.

Після 24 лютого 2022 року посадові особи відповідача повідомили позивача, що будівництво заморожено і керівництво відповідача наразі вирішує, що робити із вказаним будівництвом.

На початку квітня 2023 року, на фактичну адресу реєстрації позивача у справі надійшло повідомлення відповідача від 6 жовтня 2022 року про розірвання вищевказаного договору.

При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що в телефонному режимі був повідомлений про те, що кошти, які він вже нібито сплатив за нерухомість, можуть бути йому повернуті виключно в тому випадку, якщо його нерухоме майно - квартиру, яку він бажав придбати, відчужать іншій особі.

Позивач вважав, що договір від 20 вересня 2021 року за № К/3/1/10/55 укладено під впливом обману з грубим порушенням норм законодавства про захист прав споживачів та інших нормативних актів. Відповідач зобов`язався організувати будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0375, при цьому, в умовах договору відсутня будь яка згадка про право власності на вказану земельну ділянку. За даними реєстру нерухомого майна, вказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району. Таким чином, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У зв`язку із викладеним та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: договір від 20 вересня 2021 року № К/3/1/10/55 визнати недійсним; стягнути з ЖБК Обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «Квіткове місто» 1 056 158,11 (сума боргу) + 193 566,76 (інфляційне збільшення) + 693 707,77 (штрафні санкції) = 1 943 432,64 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ЖБК Обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «Квіткове місто» про захист прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Тандир Д.В. через підсистему "Електронний суд" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в порушення ЗУ 1023-ХІІ, відповідачем не було надано повної інформації щодо об`єкта укладення договору, в тому числі не було повідомлено про права третіх осіб на об`єкт будівництва.

Вказує, що згідно вимог ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Однак, в супереч цієї позиції, що оспорюваний договір навіть не містить згадки про права третіх осіб, суд першої інстанції дійшов висновку, що така обставина мала бути доведена позивачем.

Вказує, що надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд першої інстанції послався на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині вимог статті 19, зокрема в тексті рішення міститься посилання суду на ту обставину, що сам по собі правочин, який в вчиняється з використанням не чесної підприємницької практики, а саме у випадках передбачених ч. 2 статті 19, вказаного Закону, а саме у випадку надання не повної чи не правдивої інформації про товар. Але в подальшому, суд при прийнятті рішення, дійшов до передчасного та не зрозумілого висновку, що в даному випадку необхідно керуватися не положеннями статті 19, на яку зокрема посилався позивач в частині надання не повної інформації про товар, а приписами статті 18 вказаного Закону.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тандир Д.В. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач ЖБК Обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «Квіткове місто» в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, клопотань про відкладення розгляду справи до Київського апеляційного суду не надходило.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в цілому зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не доведені підстави, з якими закон пов`язує можливість визнання правочину недійсним, не доведено неправомірність дій відповідача при укладенні договору та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою.

Колегія апеляційного суду з таким висновком погоджується, оскільки такий висновок ґрунтується на встановлених матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 20 вересня 2021 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Квіткове місто» та ОСОБА_1 було укладено договір № К/3/1/10/55 про сплату внесків у обслуговуючий кооператив «Житлово- будівельний кооператив «Квіткове місто».

Відповідно до п.2.1. за цим Договором ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою 08131, село Софіївська Борщагівка, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0375, Києво-Святошинський район Київської області за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику квартиру в Об`єкті будівництва, обумовлену цим Договором та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати Об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним Договором для Учасника.

Згідно з п.3.4. Договору, учасник сплачує повний розмір внеску (вступний внесок, цільовий внесок, пай) в строки та в розмірах, визначених у Додатку №1 до даного Договору.

Відповідно до п.3.7. Договору, після сплати учасником повного розміру внеску (з урахуванням технічної інвентаризації) ЖБК надає Учаснику Довідку про асоційоване членство у ЖБК та Довідку про внесення пайового внеску в повному обсязі.

Пунктами 5.1.1. та 5.1.5. Договору встановлено, що учасник зобов`язаний своєчасно та належним чином виконувати свої зобов`язання за цим Договором. Вносити платежі на умовах, узгоджених Сторонами та обумовлених в Додатку №1 цього Договору.

Згідно п. 5.2.1., п. 5.2.3. та п. 5.2.4. Договору, ЖБК зобов`язаний організувати будівництво Об`єкту будівництва та здачу його в експлуатацію у строк до «30» червня 2022 року при умові дотримання Учасниками порядку та строків сплати внесків. Надавати учаснику інформацію, що стосується питань будівництва. Повідомляти учасника про всі обставини, що роблять неможливим виконання даного договору.

Додатком №1 до договору № К/3/1/10/55 про сплату внесків у обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Квіткове місто» від 20 вересня 2021 року було встановлено порядок сплати внесків на загальну суму 1 098 121,00 грн.

Як вбачається з квитанцій, долучених представником позивача до матеріалів справи, позивач сплачував грошові кошти відповідно до умов договору та в порядку визначеному вказаним договором та додатком №1 до договору.

Згідно копії повідомлення про розірвання договору Вих.№6/10-10 від 06 жовтня 2022 року, обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Квіткове місто» повідомило ОСОБА_1 про розірвання договору, у зв`язку із порушенням ним умов Договору та вказало на можливість звернутися до ОК «ЖБК «Квіткове місто» для повернення коштів.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину.

При зверненні до суду із позовом, позивач посилався на положення ст. 215 ЦК України та ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», мотивуючи тим, що при укладенні договору працівники відповідача ввели його в оману щодо природи укладеного договору, умови якого є несправедливими та всупереч принципу добросовісності наслідками якого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Так, в обґрунтування свого позову позивач посилається на положення ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких позивач вважає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вважається нечесною підприємницькою практикою і забороняється будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Цим самим Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні в оману споживачів.

При цьому, позивач заявив вимогу про визнання недійсним договору від 20 вересня 2021 року № К/З/1/10/55, укладеного між ним та відповідачем про сплату пайових внесків.

В той же час, дія названого Закону поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно, аналіз норм цього Закону свідчить про те, що не є споживачем особа, яка оплачує пай на виконання договору про сплату пайових внесків та статуту кооперативу. Договір про сплату пайових внесків не є договором про надання послуг чи підряду.

За встановлених у справі обставин колегія суддів дійшла висновку про недоведеність підстав для визнання недійсним спірного договору з урахуванням положень Закону України "Про захист прав споживачів" у зв`язку з неможливістю застосування положень цього Закону до спірних правовідносин, оскільки позивач є членом кооперативу з правами і обов`язками, передбаченими статутом кооперативу, а не законодавством, що регулює споживання послуг.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 569/15105/19 (провадження № 61-11124св20). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 466/7136/15-ц, від 3 квітня 2024 року у справі № 357/6883/22.

Колегія апеляційного суду не може погодитись із доводами апеляційної скарги сторони позивача про те, що між сторонами цього спору був укладений не договір про сплату внесків у обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Квіткове місто», а саме договір купівлі-продажу, оскільки такі доводи не узгоджуються ні з назвою такого договору, ні з умовами такого договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про кооперацію" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування;

виробничий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов`язкової трудової участі з метою одержання прибутку;

обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу;

пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки;

вступний внесок - грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації;

цільовий внесок - грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу.

Аналогічні терміни використані в п. 1.1 спірного договору.

У статтях 655 та 656 ЦК України визначені характерні ознаки договору купівлі-продажу, згідно з якими, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

До договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно із положеннями ст. 568 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Як убачається із змісту положення п. 2.1 договору, що є предметом цього спору, за цим договором ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0375, Києво-Святошинський район Київської області (далі за текстом Об`єкт будівництва) за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику квартиру в Об`єкті будівництва, обумовлену цим Договором (далі за текстом Об`єкт нерухомості) та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати Об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним Договором для Учасника.

Відповідно до п. 2.2. даний Договір вважається заявою Учасника про вступ до асоційованих членів ЖБК. Після зарахування вступного та цільового внеску на рахунок ЖБК даний договір вважається рішенням голови ЖБК про прийняття Учасника до асоційованих членів ЖБК.

Згідно п. 2.3 сторони домовляються, що розмір внеску залежить від вартості будівництва одного квадратного метра площі Об`єкту нерухомості та остаточної загальної приведеної площі, яка фактично побудована.

П. 2.4. встановлено, що внесок, який підлягає сплаті Учасником, розподіляється наступним чином:

2.4.1. вступний внесок - разовий грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа при вступі до ЖБК. Розмір вступного внеску становить 3% від загального розміру внеску, встановленого п. 2.3. договору, та сплачується в складі першої суми, що вноситься Учасником;

2.4.2. цільовий внесок - разовий грошовий чи інший майновий неповоротний внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення статутної діяльності ЖБК. Розмір цільового внеску становить 2% від загального розміру внеску, встановленого п. 2.3. Договору, та сплачується в складі першої суми, що вноситься Учасником;

2.4.3. пай - грошовий чи інший майновий поворотний внесок, який сплачує особа за будівництво Об`єкту нерухомості. Розмір паю становить 95% від внеску, встановленого п. 2.3. Договору, та сплачується частинами згідно графіку, встановленого Додатком 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 2.6 квартира, що має бути створена за даним Договором, повинна відповідати всім необхідним вимогам.

Окрім цього, в будинку, в якому розташована квартира, що є предметом даного договору, повинні бути проведені опоряджувальні роботи сходових клітинок, облаштування під`їзду, а також благоустрій прилеглої території.

Стороною позивача не доведено, що умови договору містять положення, які притаманні саме договору купівлі-продажу, місять положення, за яких кооператив виступає продавцем (власником) товару та містить положення, які суперечать меті діяльності кооперативу.

У разі, якщо сторони по різному тлумачать умови договору на вимогу однієї або обох сторін суд відповідно до положень ст. 213 ЦК України може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Позивач таким правом не скористався і з відповідною вимогою не звертався до суду.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність підстав для задоволення позову в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 за №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В той же час, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що оскаржуваний договір суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки такий Закон не регулює правовідносини, які виникли між сторонами цього спору.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як убачається із змісту позовних вимог, позивач просить визнати недійсним оспорюваний договір, як укладений внаслідок обману (введення його відповідачем в оману). При цьому як на підставу для задоволення позову, позивач посилається на ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Жодних доводів щодо необхідності задоволення вимог позову з підстав, передбачених положеннями статей 229, 230 ЦК України, сторона позивача не навела.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип «jura novit curia» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним.

Позивач у позові не послався на помилку щодо обставин, які мають значення щодо природи правочину, не наводив доводів, чи була така помилка наслідком власного недбальства чи умислу іншого учасника правовідносин. Також не наводив доводів щодо навмисного введення відповідачем позивача в оману щодо обставин укладення не договору купівлі-продажу, а договору про сплату внесків. Таких доказів і пояснень позивач не зазначав та не надав.

Отже, принцип «jura novit curia», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин (рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України» (скарга № 25531/12)).

Відтак, суд у цьому спорі не вирішував і не міг встановлювати наявність чи відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним внаслідок обману з посиланням на інші норми права без забезпечення прав сторін на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації.

Оскільки обставини, наведені позивачем для визнання недійсним оспорюваного договору не знайшли свого підтвердження, тому суд дійшов також до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення боргу, інфляційного збільшення та штрафних санкцій з відповідача, оскільки ці вимоги є похідними та можуть бути застосовані як наслідки недійсності правочину.

Також, з огляду на те, що стороною позивача не доведені підстави, з якими закон пов`язує можливість визнання правочину недійсним, не доведено неправомірність дій відповідача при укладенні договору та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою, а відтак підстави для відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди в сумі 130 000 грн відсутні.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, надав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. 375 ЦПК України, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При судовому розгляді справи встановлено, що правові підстави для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин та звільнення особи, яка подає апеляційну скаргу, від сплати судового збору, відсутні, а тому судовий збір несплачений позивачем підлягає стягненню в дохід держави.

Так, матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду із позовом підлягав сплаті судовий збір за дві вимоги майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, а саме 1 073,60 грн (немайнова)+13 420 грн (майнові)=14 493,60 грн.

Також матеріалами справи встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 10 736 грн (а.с.27), а тому за розгляд справи в суді першої інстанції з позивача підлягає до стягнення 3 757,60 грн судового збору (14 493,60 грн-10 736 грн=3 757,60 грн).

При зверненні до суду із апеляційною скаргою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 21 740,40 грн (14 493,60 грн*1,5), який позивачем не був сплачений.

Таким чином, несплачений позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 25 498 грн (3 757,60 грн+21 740,40 грн) підлягає стягненню в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в дохід держави у розмірі 25 498 (двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба