КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/4411/24
Провадження № 2/488/419/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21.02.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання права власності на самочинне будівництво та зняття обтяжень з майна,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2024 р. позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сорочан Єлисея Васильовича звернулася з цивільним позовом в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідачів Миколаївської міської ради, Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання права власності на самочинне будівництво та зняття обтяжень з майна, в якому просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, об`єкт самочинного будівництва житловий будинок загальною площею 112,2 кв.м., житловою площею 62,0 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,07 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, кадастровий номер :07:072:0031. Також просила суд скасувати записи про державну реєстрацію обтяження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову представник зазначив, що 11.05.1995 року мати позивача, ОСОБА_2 , придбала земельну ділянку площею 0,07 га вільну від забудов, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу № 1680, зареєстрованим Південною товарною біржею в місті Миколаєві 11.05.1995р.

Протягом 1998 2000 років ОСОБА_2 на вказаній земельній ділянці було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, втім не було введено його в експлуатацію відповідно до вимог закону.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, та житлового будинку загальною площею 112,20 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Заповіту щодо належного їй майна померла не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 були її чоловік ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4 .

У свою чергу спадщину прийняла тільки ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 відмовився від належної йому частки спадщини на користь позивачки. ОСОБА_4 за прийняттям спадщини до нотаріуса не зверталася та не заперечувала проти оформлення спадщини матері своєю сестрою.

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевою О.І. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , через те, що нею не надано необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. А саме на земельну ділянку не надано витяг з Державного земельного кадастру, який підтвердив би реєстрацію права власності спадкодавця; на житловий будинок - не надано правовстановлюючий документ.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.08.2020 року у справі № 488/3480/19, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим припинено чинність Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 09945, виданого 30.03.1995 року Жовтневою районною Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 550.

На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою на вказану земельну ділянку площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Було проведено реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру :07:072:0031. Позивач зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку.

Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № МК97 від 05.09.2024р. позивачу було відмовлено в реєстрації декларації про готовність до експлуатації спірного житлового будинку та введені його в експлуатацію. Позивачу було повідомлено, що на час будівництва спірного житлового будинку у нього був відсутній документ на земельну ділянку відповідного цільового призначення, а тому він не може скористатися спрощеною процедурою введення в експлуатацію житлового будинку, передбаченого Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (СС1), забудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Мінрегіону від 28.08.2018 № 158 (далі Порядок № 158). Позивачу було роз`яснено про те, що він має звертатися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок.

У випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461.

Позивач не може оформити свої права на спірний житловий будинок у позасудовому порядку. Тому він змушений звертатися за захистом своїх майнових прав до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 03.10.2024 р. провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.

Ухвалою суду від 14.11.2024 р. підготовче провадження у даній справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання призначене на 23.01.25 сторони не з`явилися.

Представник позивача адвокат Сорочан Є.В. надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити.

Представник відповідача ММР - Авраменко Т.М. надіслала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, рішення у справі просила прийняти за наявними доказами та відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача ГУ ДПС у Миколаївській області у відзиві на позовну заяву вважав, що жодним чином не порушив права позивача щодо до заявленої вимоги про визнання за нею права власності на нерухоме майно, а тому не може бути належним відповідачем у справі. Вказав, що накладене обтяження у вигляді податкової застави на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , ніяким чином не порушує право позивача на реалізацію своїх майнових прав на спірне майно, оскільки позивач таких прав ще не набув.

Про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки представника невідомі.

Представник відповідача АТ Державний ощадний банк України - Земляной Д.В. у відзиві на позовну заяву заперечував проти заявлених вимог до АТ Ощадбанк, вважав їх необґрунтованими та безпідставними оскільки відсутні докази які б вказували на вину банку в реалізації позивачем своїх прав щодо розпорядження нерухомим майном, та вважав АТ Ощадбанк неналежним відповідачем у даній справі. Зазначив, що оскільки заборона накладалася на майно ОСОБА_5 , АТ Ощадбанк не може нести відповідальність за внесення у 2006 році ймовірно помилкової інформації щодо власника або об`єкту нерухомого майна яка міститься в реєстрі.

Просив розглядати дану справу за відсутності представника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

З огляду на вказане, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.05.1995 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір №1680 купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 придбала земельну ділянку загальною площею 0,07 га, без забудов, яка розташована у АДРЕСА_1 . Вказаний договір був укладений на Південній товарній біржі 11.05.1995 р. та зареєстрований у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1680. Вказана земельна ділянка була зареєстрована у Миколаївську міжміському бюро технічної інвентаризації за № 3500 від 23.04.2002 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Плющівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області 14.08.2015 р.

Заповіту на випадок своєї смерті спадкодавець не залишила. За життя на придбаній нею земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 був побудований житловий будинок загальною площею 112,2 кв.м, житловою площею 62,0 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами проте, введений в експлуатацію не був.

З метою оформлення спадкових прав позивач, як донька померлої ОСОБА_2 та спадкоємиця першої черги за законом, звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва та рішенням суду від 20.08.2020 р., ухваленим у цивільній справі № 488/3480/19 (провадження № 2/488/402/20) позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушева Олена Іванівна, Вітовська державна податкова інспекція Очаківського управління Головного Управління ДФС у Миколаївській області, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом було задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим припинено чинність Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 09945, виданого 30.03.1995 року Жовтневою районною Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 550. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 22.09.2020 р.

На виконання зазначеного рішення суду ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою на вказану земельну ділянку площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Було проведено реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру - :07:072:0031. Позивач зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку, що підтверджується наданим суду витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 29.10.2021р. та інформацією з ДРРП на нерухоме майно №391431940 від 19.08.2024р.

02 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради з Декларацією про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (СС1), забудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документу на виконання будівельних робіт а житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером - :07:072:0031.

Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № МК97 від 05.09.2024р. позивачу було відмовлено в реєстрації декларації про готовність до експлуатації спірного житлового будинку та введені його в експлуатацію. Позивачу було повідомлено, що на час будівництва спірного житлового будинку у нього був відсутній документ на земельну ділянку відповідного цільового призначення, а тому він не може скористатися спрощеною процедурою введення в експлуатацію житлового будинку, передбаченого Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (СС1), забудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Мінрегіону від 28.08.2018 № 158 (далі - Порядок № 158). Позивачу роз`яснено, що він має звертатися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок.

У випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (далі - Порядок № 461).

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, складеного 18.09.2024 року ТОВ «Антан-Юг», оціночна (ринкова) вартість індивідуального житлового будинку площею 112,20 кв.м. і господарчі будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , на дату оцінки складає 303 145,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Відповідно до вимог частини 1, 2 ст. 376 ЦК України, Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, у справі №6-1328цс15, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Порядком № 158 передбачена процедура введення в експлуатацію лише індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05.08.1992 року по 09.04.2015 року та будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12.03.2011 року.

Відповідно до Порядку № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 21.03.2016, за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: самочинно збудований житловий будинок літ. « А » (1998 року побудови): прибудова літ. «А 1 » (1998 року побудови); підвал літ. «апд» (1998 року побудови); Хоз. Блок літ. « В » (1998 року побудови); Гараж літ. « Б » (1998 року побудови); сарай літ. « Ж » (2000 року побудови), встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038^1) проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону № 3038-VI, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються КМ України.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів. Порядок прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно з п.1 Порядку № 158, цей Порядок, розроблений на виконання вимог Закону № 3038-VI та з урахуванням положень постанови КМУ від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, а саме: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року.

02.09.2024 року позивач звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, а саме самочинно збудованого спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Втім Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № МК97 від 05.09.2024р. позивачу було відмовлено у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки на час будівництва житлового будинку у нього був відсутній документ на земельну ділянку відповідного цільового призначення. Крім того повідомлено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію у відповідності до Порядку № 461, шляхом подачі декларації щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Згідно з п. 12 вказаної постанови Пленуму ВССУ у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2ст.375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5ст.376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186,381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку, прибудов, сараїв та земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19- 32/319, в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, відповідно до статей 375, 376 ЦК України.

Враховуючи, що позивач є власницею земельної ділянки на якій розташоване самочинно збудоване нерухоме майно, місцезнаходження якого не порушує права інших осіб, та дане нерухоме майно відповідно до висновку КП ММБТІ придатне для подальшої експлуатації, суд доходить висновку, що є підстави для визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як встановлено судом, під час оформлення позивачем документів про право на спадщину своєї матері з`ясувалось, що на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , накладено низку обтяжень як на власність ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що станом на момент накладення обтяжень житловий будинок не існував як об`єкт нерухомого майна та ОСОБА_5 не має жодного відношення до майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зазначенні обтяження безпідставно внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Наявність зареєстрованих обтяжень на майно, що належить позивачу порушує право позивача на реалізацію своїх майнових прав, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном, підстави для продовження обтяження на майно відсутні. Тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування записів про державну реєстрацію обтяження з майна.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання права власності на самочинне будівництво та зняття обтяжень з майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на нерухоме майно, об`єкт самочинного будівництва - житловий будинок загальною площею 112,2 кв.м., житловою площею 62,0 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,07 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, кадастровий номер :07:072:0031.

Скасувати записи про державну реєстрацію обтяження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 :

- номер запису про обтяження: 11205308 (спеціальний розділ); вид обтяження: податкова застава, яка виникла на підставі рішення Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області № 24493086 від 16.09.2015 року, яке внесено на підставі акту опису майна № 167, виданого 28.08.2015 Жовтневою ОДПГІ ГУ ДФС у Миколаївській області. Обтяжувач: є Жовтнева ОДПГІ ГУ ДФС у Миколаївській області, ; Боржник: ОСОБА_5 ;

- реєстраційний номер обтяження: 3487743; тип обтяження: заборона (архівний запис), зареєстрованого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 20.07.2006 11:20:03 за № 3487743, яка виникла на підставі листа, виданого ОСОБА_7 . Додаткові данні: архівний номер: 19031NIKOLAEV1, архівна дата: 08.09.1997, дата виникнення: 27.04.1993, № реєстру: 2098/21, внутр. № 4D0115292АЕЕ522Е383В, коментар: № 54/12;

- реєстраційний номер обтяження: 3488616; тип обтяження: заборона (архівний запис), зареєстрованого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 20.07.2006 12:29:14 за № 3488616, яка виникла на підставі листа, виданого Жовтневим відділенням Ощадбанку № 6047. Додаткові данні: архівний номер: 16379NIKOLAEV1, архівна дата: 01.09.1997, дата виникнення: 20.11.1991, № реєстра: 1740-21, внутр. № 640115222АЕЕ2АЗ17046, коментар: № 41/86;

- реєстраційний номер обтяження: 3494431; тип обтяження: заборона (архівний запис), зареєстрованого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 21.07.2006 11:29:35 за № 3494431, яка виникла на підставі листа, виданого Жовтневим відділенням Ощадбанку № 6047. Додаткові данні: архівний номер: 18008NIKOLAEV1, архівна дата: 05.09.1997, дата виникнення: 10.11.1991, № реєстра: 1950-21, внутр. № 5D0115262AEE4A2D4A45, коментар: № 176/3.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Миколаївська міська рада, адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ;

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області, адреса: м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ;

Відповідач - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", адреса: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, .

Суддя: Я.А. Чернявська