Справа №:755/4596/24
Провадження №: 2/755/4091/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі судових засідань - Грищенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів: заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послугу з постачання гарячої води у розмірі 73 234,95 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 19 195,94 грн, 3% річних у розмірі 5 719,72 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позовну заяву обґрунтував тим, що ТОВ «Євро-реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 , зокрема, до квартири АДРЕСА_2 , на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 року. Відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 , а отже є споживачами комунальних послуг, які надаються до квартири. Письмовий договір з позивачем про надання послуг відповідачі не укладали, однак вони не звільняються від сплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідачі своєчасно з січня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії та з серпня 2017 року за послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого станом на 01.02.2024 утворилась заборгованість у розмірі 73 234,95 грн (теплова енергія - 30 911,35 грн, гаряча вода - 42 323,60 грн), відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості до 23.02.2022 року нарахована інфляційна складова боргу у розмірі 19 195,94 грн та 3% річних у розмірі 5 719,72 грн.

01.04.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

23.04.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Євдоченко Н.Д. засобами поштового зв`язку подав відзив на позову заяву, з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відзиву представник відповідача висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов та долучених до нього доказів на спростовання позиції позивача щодо підстав та предмету позову. Зокрема, представник відповідача вказував, що надані позивачем, на підтвердження заборгованості відповідачів, бухгалтерські довідки не є доказом заборгованості відповідачів, оскільки містять зведену інформацію про нарахування, з якої неможливо зрозуміти за який саме обсяг послуг було проведено нарахування позивачем, який спосіб нарахування було ним використано, за яким тарифом визначалась вартість наданих послуг. Жодного первинного документу, який може бути доказом, позивачем не надано. Зазначав, що порядок надання таких послуг як централізоване опалення та централізоване гаряче водопостачання та їх облік.

Щодо послуги з централізованого опалення, представник посилалась на п.п.9, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, якими врегулювалось надання цієї послуги у спірний період, а саме: з січня 2016 року до 30 квітня 2022. Так, вказувала, що перевірити, обґрунтованість та законність нарахувань, проведених позивачем у період з січня 2016 по квітень 2022, є неможливим у зв`язку з відсутністю відомостей про це у позовній заяві та бухгалтерській довідці. Квартира її довірителя не обладнана приладом обліку теплової енергії, тому нарахування у вказаний період повинні були проводитися за правилами, встановленими або п. 12 або п. 21 Правил. Якщо мова іде про нарахування за вказаними нормами, то звертала увагу на те, що у квартирі її довірителя є кілька особових рахунків - НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . З поданої бухгалтерської довідки неможливо встановити, за яким з цих особових рахунків проведено нарахування та виникла заборгованість, яку опалювальну площу прийнято до розрахунку та чи відповідає така площа площі, якою користується її довіритель. З огляду на це неможливо визначити, який саме обсяг наданих ОСОБА_1 послуг, та яку сума плати за них вона повинна внести.

Щодо надання цієї послуги у інший спірний період, а саме: з 1 травня 2022 року до 31 січня 2024 року, представник посилалась на п.п. 18-20 Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, у відповідності до яких одиницею вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (Гкал). Для переведення одиниць вимірювання теплової енергії приладами обліку застосовуються коефіцієнти 1 Гкал= 1162,2 кВт*г, 1 кВт*г = 0,000859 Гкал, 1 Гкал = 4,1868 ГДж, 1 ГДж = 0,2388 Гкал. Комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії обсяг споживання теплової енергії у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу. Відповідно у період з травня 2022 року по січень 2024 року нарахування повинні були здійснюватися відповідно до вказаних норм. Перевірка проведених позивачем нарахувань вказаним нормам є неможливою з огляду на відсутність у справі відомостей та доказів. Таким чином, на думку, представника відповідача, позивачем не доведено його вимог в частині надання послуги з централізованого опалення у заявленому ним обсязі, а тому у цій частині вимог просила відмовити саме у зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо послуги з централізованого гарячого водопостачання, то представник посилалась на п. 9 розділу «Порядок обліку та оплати послуг» Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, якими врегулювалось надання цієї послуги у спірний період, а саме: з серпня 2017 року до 30 квітня 2022. Зазначала, що у відповідності до Правил 630 у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік та нарахування здійснюються за показаннями такого приладу обліку. У разі встановлення у будинку загальнобудинкового приладу обліку нарахування здійснюються відповідно до п. 11 цих Правил. При відсутності засобів обліку нарахування здійснюються відповідно до п. 20-21 Правил відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання з розрахунку на одну особу. З поданих позивачем відомостей неможливо встановити, яким чином проводилися нарахування у цей період, на скільки вказані ним суми вартості спожитої послуги відповідали фактичному споживанню. У період серпень 2017 року - грудень 2021 року квартира її довірителя не була обладнана приладами обліку гарячої води. Однак нарахування коливаються в межах 327,55 грн. - 1113,30 грн., що не дає можливості встановити їх відповідність фактичному споживанню. Вважала, що позивачем не доведено, що ним надано послугу з гарячого водопостачання на зазначену ним у позові суму за вказаний період. Просила взяти до уваги, що не зрозуміло, чи є вони визначальними при вирішенні справи у зв`язку з неналежним виконанням позивачем свого процесуального обов`язку щодо подачі доказів. Правове регулювання надання цієї послуги у період з 1 травня 2022 року до 31 січня 2024 року здійснювалось на підставі Правил надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182.

Додатково вказувала, що у цей період у спірному житлі проживала її довіритель разом з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживали у спірному житлі з 2013 року (не проживають і на даний час), що підтверджується актом від 9 квітня 2024 року. ОСОБА_4 , є донькою тітки ОСОБА_1 , яка приблизно у 2005 році виїхала з України на постійне проживання до Російської федерації. В квартирі не з`являлась навіть підчас своїх приїздів до батька в м. Київ. ОСОБА_2 , яка є тіткою ОСОБА_1 , вела бродяжницький спосіб життя, була позбавлена свободи та була жертвою торгівлі людьми. Після повернення з місця позбавлення свободи за місцем реєстрації не проживала. З приводу її розшуку ОСОБА_1 зверталась до поліції. Відповідач ОСОБА_3 є сестрою ОСОБА_1 , а ОСОБА_6 - племінницею. У спірний період вони не проживали у спірній квартирі. З січня 2021 року квартира ОСОБА_1 обладнана приладами обліку гарячої води: № 02016598 та № 02016587, які прийняті позивачем до абонентського обліку. Здійснені позивачем нарахування за послугу з централізованого гарячого водопостачання за період з січня 2022 року по кінець спірного періоду у загальній сумі 353,04 грн відповідач ОСОБА_1 визнає.

Щодо нарахувань 3% річних та інфляційних нарахувань, то представник відповідача, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№530-ІХ від 17.03.2020 року), Постанову КМУ №211 від 11.03.2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», Постанову КМУ №1236 від 09.12.2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р., вказувала, що з 12 березня 2020 року на території України було запроваджено карантин, на період дії якого заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Карантин скасовано з 1 липня 2023 року згідно Постанови КМУ від 27 червня 2023 року № 651. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення розміру 3% річних та інфляційної складової за період з серпня 2020 по 30 червня 2023 року представник відповідача просила відмовити.

Окрім того, представник відповідача просила застосувати строк позовної давності.

Також, представник відповідача просила, у разі задоволення позову у будь-якій частині, розстрочити виконання судового рішення строком на 3 роки, оскільки її довіритель перебуватиме у надзвичайно скрутному матеріальному становищі з огляду на наступні обставини: 1) ОСОБА_1 мала статус дитини сироти, оскільки її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли їй було 12 років. Тітка ОСОБА_2 нею не цікавилась та вела аморальний спосіб життя, часто разом зі своїм співмешканцем вчиняла насильство відносно ОСОБА_1 . 2) ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_7 , яку вона де-який час виховувала одна. 3) ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_8 . 4) Згідно наказу ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд. № 017/10122/1-р від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною. У період цієї відпустки вона отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення 3 років у сумі 860,00 грн. Батько дітей утримання не надає та має заборгованість зі сплати аліментів. У разі прийняття судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у будь-якій сумі, вона разом з малолітніми дітьми буде поставлена за межу бідності. У той же час розстрочка виконання надасть їй можливість сплачувати заборгованість поступово, частинами, не позбавляючи себе та малолітніх дітей засобів до існування.

08.05.2024 (№26446) до суду представник позивача подав письмові пояснення по справі на позовну заяву, у якому позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача суму заборгованості в межах періоду з 12.03.2017 року по 01.02.2024 року:

- заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 66 607,27 грн (централізоване опалення - 24 283,67 грн та постачання гарячої води - 42 323,60 грн);

- інфляційні втрати в розмірі 15 392,35 грн (за централізоване опалення - 3 793,71 грн та постачання гарячої води - 11 598,64 грн);

- 3% річних у розмірі 4 559,69 грн (централізоване опалення - 1 045,63 грн та постачання гарячої води - 3 514,06 грн).

На обґрунтування своєї позиції зазначає таке.

Щодо порядку укладення Договорів про надання послуг з постачання централізованого опалення/теплової енергії та гарячої води, то позивач посилався, зокрема, на ч. 1 ст. 9 Закону України «ГІро житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ від 09.11.2017, згідно якої споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з Відповідачів, то позивач вказував, що діюче законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників (що має місце у даній справі), заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора.

Щодо заяви відповідача про не проживання інших мешканців квартири за місцем реєстрації та відсутності обов`язку сплати коштів за надані послуги, то позивач зазначав, що проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг. ТОВ «Євро-Реконструкція» щомісячно, починаючи з липня 2014 року, на адресу усіх споживачів направляє квитанції, в яких крім відомостей про надані послуги та нараховані за надані послуги кошти, зазначається кількість осіб, що проживають у квартирі, порядок нарахування коштів за гаряче водопостачання (по лічильнику чи по нормі споживання на кількість проживаючих осіб) існуючий розмір боргу, у разі його наявності, а також постійно повідомляється про те, що показання квартирних засобів обліку щомісяця мають зніматися споживачами та надаватися виконавцю послуг, із зазначенням номерів телефонів, електронних адрес та наявних сервісів, за допомогою яких здійснюється зв`язок з теплопостачальною організацією. У разі ненадання показань, нарахування виконуються за показаннями будинкового вузла обліку або нормами споживання. Відповідачі, із заявами щодо незгоди з приводу розміру нарахованих їм згідно направлених квитанцій коштів за надані послуги до позивача не зверталися, а відповідно визнавали факт спожитих ними послуг з урахуванням зроблених позивачем нарахувань. Отже, саме споживач, має інтерес до надання виконавцю послуг показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі, а також достовірних відомостей про кількість осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, а також відомостей про зміну кількості таких осіб. Обов`язку періодичної перевірки кількості осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, у виконавця немає, плата за надані послуги нараховується у відповідності до достовірних відомостей, наданих споживачем. Доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду звертались до позивача з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, відповідачами не надано. У зв`язку із порушенням споживачем вимог нормативно- правових актів в частині зобов`язань споживача інформувати виконавця в місячний термін про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються послугою, у виконавця відсутні правові підстави для проведення перерахунку обсягів наданих послуг та розміру плати за надані послуги споживачу в попередніх періодах.

Крім того, позивач звертав увагу на те, що плата за послуги з постачання теплової енергії справляється у залежності від опалювальної площі квартири і не залежить від проживання у ній людей.

Щодо тверджень відповідача зазначено, що в даній квартирі обліковується 2 особових рахунки - НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , а з поданої позивачем бухгалтерської довідки неможливо встановити, за яким цих особових розрахунків проведено нарахування та виникла заборгованість, то позивач вказав на наявність у нього деталізованого розрахунку суми заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та деталізованого розрахунок за послугу з постачання гарячої води за особовим рахунком - НОМЕР_1 , які містять інформацію яким чином позивач визначив щомісячну суму заборгованості (які тарифи ним застосовувались, яка кількість спожитої води враховувалась, з чого позивач виходив, визначаючи саме такий розмір щомісячних споживань води відповідачами (кількість зареєстрованих осіб, покази лічильників тощо), кількість зареєстрованих осіб, щомісячну кількість спожитої гарячої води, порядку нарахування коштів тощо.

Вказував, що в квартирі відповідачів відсутній засіб обліку гарячої води, а тому нарахування за послугу з постачання гарячої води здійснювалось по нормі споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Звертав увагу на розрахунок заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, де за період з серпня 2017 по лютий 2021 року за вказаною адресою нарахування здійснювалось за нормою споживання на кількість зареєстрованих в квартирі. Наприклад, за розрахунковий період липень 2018 рік було нараховано: 5 (кількість зареєстрованих) * 3,00 м.куб (норма на 1 особу) * 65,15 (тариф) грн/м куб = 977,25 грн (нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води за липень 2018 року). З березня 2021 року послуга з постачання гарячої води до квартири не надається, а тому нарахування за послугу з постачання гарячої води, з березня 2021 року по 31.01.2024 - відсутня.

Також позивач звертав увагу, що з лютого 2022 року по особових рахунках споживачів нараховуються витрати на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ). Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу. З лютого 2022 року щомісяця нараховується окремо за послугу з постачання гарячої води та окремо за ФГВ, оскільки за ФГВ розрахунок здійснюється, застосовуючи тариф на послугу з постачання теплової енергії. За період з березня 2017 по січень 2024 року нарахування за послугу з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії здійснювалось на підставі показників загально будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі квартири. Наприклад, за розрахунковий період листопад 2023 рік було нараховано: 0,2253 (витрати, Гкал) * 1408,27 (тариф) грн/Гкал= 317,70 грн (нарахування за послугу з постачання теплової енергії за листопад 2023 року).

Щодо надання послуг безпосередньо Відповідачам, то позивач стверджував, що він не має доводити факт надання послуг з постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання безпосередньо до квартири споживача, оскільки надає послуги з постачання теплової енергії не окремо до кожної квартири, а в цілому до багатоквартирного будник» відповідача та інших будівель, які знаходяться на території Дніпровського та Дарницького районів м.Києва і це є загальновідомою обставиною, яка не погребує доказування. Самовільне відключення споживачем приміщення в багатоквартирному будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється та не є підставою для не проведення Виконавцем розподілу загальних обсягів споживання послуг на приміщення споживача.

Щодо строків позовної давності, позивач зазначав наступне.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який постановами КМУ був неодноразово продовжений.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних про епідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року».

Отже, починаючи з 12.03.2020 строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання коронавірусної хвороби (COVID-19).

Пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017.

Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки вважають продовженими на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Тому заява відповідача про застосування строків позовної давності може бути застосована судом лише до заявлених позовних вимог за отриманні послуги з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії в межах періоду з січня 2016 року по 12 березня 2017 року. Борг за послуги гарячого водопостачання за період з 01.08.2017 по 01.02.2024 нараховано в межах позовної давності.

Щодо нарахованих 3 % річних та інфляційної складової боргу, то позивач, посилаючись на постанову Кабінету міністрів України від 05 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою встановлено заборонену нарахування в період дії воєнного стану неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка виникла в період дії воєнного стану. Отже, позивач, посилаючись на свій розрахунок суми боргу за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячого водопостачання, доданий до позовної заяви звертає увагу на те, що заборгованість обліковується станом на 01.02.2024 року, а нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснюється ним по 23.02.2022 року, тобто до введення в дію воєнного стану в Україні.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198.

Правовідносини між ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та споживачами при наданні послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води регулюються чинними на момент виникнення заборгованості нормативними актами, зокрема вимогами Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) та умовами Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Договір), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 , Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 1.12.2019 № 1 182, Законом України № 1875-1V від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги», Законом України № 2189-УІ11 від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги», Законом України № 2119-У1ІІ від 22.06.2017 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», іншими нормативними документами у сфері надання комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначались основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»)

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для споживачів встановленої зони теплопостачання Дніпровського та Дарницького районів міста Києва. Відповідна інформація розміщена на веб- сторінці Київської міської державної адміністрації за посиланням: https://dzki.kyivcity.gov.ua/content/vykonavci-komunalnyh-poslug.html?Print Version.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, втрата чинності від 01.05.2022, підстава - 85-2022-п), регулювали відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання. (п.2 Правил)

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. (п.2 Правил)

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

23.07.2014 у газеті «Хрещатик» № 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ».

З матеріалів справи вбачається, що проект договору про надання ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 за № 111 (4511).

Оскільки, згідно з ч. 2 ст. 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повного і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Законом України № 2189 - VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (Відповідача), так і на виконавця (Позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ від 09.11.2017, індивідуальним споживачем є фізична чи юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується объектом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг.

На виконання вимог ч.6 ст.187 Цивільного процесуального кодексу України, суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», та відповідно до наданої інформації, місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 . Зокрема, місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване з 12.11.1998 року, відповідача ОСОБА_2 - з 28.01.1986 року, відповідача ОСОБА_3 - з 12.12.1991 року, відповідача ОСОБА_4 - з 09.02.1995 року.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ від 09.11.2017, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року, за посиланням: https://tec4.kiev.ua.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право виконавця комунальної послуги у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги-отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача (зокрема довідка про осіб, проживаючих за вказаною адресою).

Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між Відповідачами та Позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів Споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» та мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалась.

Відповідно до п.п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.

Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.

Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від Відповідача протягом спірного періоду не надходило.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц)

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так, виходячи з вищенаведеного, не дивлячись на те, що відповідачі впродовж певного періоду споживав послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, останній не звільняються від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц та від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житло-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).

Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.

Тобто, діюче законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників (що має місце у даній справі), заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про не проживання інших мешканців квартири за місцем реєстрації та відсутності обов`язку сплати коштів за надані послуги, то суд вважає їх безпідставними, оскільки проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17 (провадження №61-22435св18), у постанові від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV.

Відповідно до п. 5. Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

У разі коли особа, місце проживання якої задекларовано/зареєстровано, декларує або реєструє нове місце проживання з одночасним зняттям з попереднього місця проживання (перебування), заява про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання не подається.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послу; передбачено право виконавця комунальної послуги у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги - отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача (зокрема довідка про осіб, проживаючих за вказаною адресою).

Проте, Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між Відповідачами та Позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів Споживачами послуг до ТОВ «Євро- Реконструкція» та мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації не надавалася.

Відповідачі, із заявами щодо незгоди з приводу розміру нарахованих їм згідно направлених квитанцій коштів за надані послуги до позивача не зверталися, а відповідно визнавали факт спожитих ними послуг з урахуванням зроблених позивачем нарахувань.

Отже, саме споживач, має інтерес до надання виконавцю послуг показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі, а також достовірних відомостей про кількість осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, а також відомостей про зміну кількості таких осіб.

Обов`язку періодичної перевірки кількості осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, у виконавця немає, плата за надані послуги нараховується у відповідності до достовірних відомостей, наданих споживачем.

Доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду звертались до позивача з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, відповідачами не надано.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що у позивача, як виконавця послуги, були відсутні правові підстави для проведення перерахунку обсягів наданих послуг та розміру плати за надані послуги споживачу в попередніх періодах, оскільки самі споживачі не дотримались вимог нормативно-правових актів щодо інформування виконавця в місячний термін про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються послугою.

Судом встановлено, що відповідачі за період з січня 2016 року своєчасно не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії та з серпня 2017 року за послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого станом на 01.02.2024 утворилась заборгованість у розмірі 73 234,95 грн (теплова енергія - 30 911,35 грн, гаряча вода - 42 323,60 грн), відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості до 23.02.2022 року нарахована інфляційна складова боргу у розмірі 19 195,94 грн та 3% річних у розмірі 5 719,72 грн.

Разом з тим, приймаючи до уваги заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положення статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Згідно частини першої ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Представник позивача у своїх запереченнях на заяву про застосування позовної давності посилається на п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630 , від 19 серпня 2022 № 928 був неодноразово продовжений.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 квітня 2023 року.

Отже, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Згідно розрахунку заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії борг нараховується з січня 2016 року, за отримані послуги з постачання гарячої води борг нараховується з 01 серпня 2017 року.

Суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності щодо нарахування боргу за отримані послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення за період з січня 2016 року по 12 березня 2017 року.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги відзив відповідача, оновлений розрахунок позивача, приймаючи до уваги заяву сторони відповідача про застосування загального строку позовної давності до вимог позивача, відповідь на відзив представника позивача на заяву про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, з урахуванням правил загальної позовної давності, та присуджує до солідарного стягнення з відповідачів нараховану позивачем станом на 01 лютого 2024 року заборгованість за послугу з постачання теплової енергії/централізованого опалення в межах періоду з 12 березня 2017 року по 01 лютого 2024 року у розмірі 24 283,67 грн та заборгованість за послугу з постачання гарячої води в межах періоду з 01 серпня 2017 року по 01.02.2024 року у розмірі 42 323,60 грн, що разом становить - 66 607,27 грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц)

Крім того, застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Суд враховує, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19 )» (№ 530-1X від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Разом з тим, суд враховує, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє станом на день розгляду справи.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Крім цього, постановою Кабінету міністрів України від 05 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахування процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, ураховуючи наявність встановленого судом факту порушення відповідачами виконання зобов`язань по оплаті послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності, оновлений позивачем у зв`язку з такою заявою розрахунок заборгованості, вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів на його користь втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку - 15 392,35 грн (за централізоване опалення 3 793,71 грн + постачання гарячої води 11 598,64 грн) та 3 % річних складають 4 559,69 грн (централізоване опалення 1 045,63 грн + постачання гарячої води 3 514,06 грн), нараховані позивачем за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду.

Представник відповідача просила, у разі задоволення позову у будь-якій частині, розстрочити виконання судового рішення строком на 3 роки, оскільки її довіритель перебуває у надзвичайно скрутному матеріальному становищі, була дитиною сиротою, має двох неповнолітніх дітей, тимчасово не працює, а тому сплатити всю суму заборгованості відповідач одним платежем не зможе.

Згідно з ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

До відзиву на позовну заяву представник відповідача долучила, зокрема:

1) Витяг з обліково статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно якого ОСОБА_1 , має статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Документ, що підтверджує статус дитини: свідоцтво про смерть матері ОСОБА_9 серії НОМЕР_3 , видане відділом реєстрації смерті у м.Києві, актовий запис №1008 від 14.01.2009 року, Відомості про батька дитини в актовому записі про народження внесено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України;

2) наказ ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд. № 017/10122/1-р від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 «Про надання відпустки по догляду за дитиною», згідно з яким ОСОБА_1 , що працює на посаді працівника закладу ресторанного господарства надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 10 жовтня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 включно;

3) Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 10.04.2024, згідно з яким з листопада 2022 року ОСОБА_1 щомісячно отримує виключно соціальні виплати у розмірі 860,00 грн;

4) Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №755/15319/23 від 15.02.2024, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06.10.2023 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття;

5) Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №755/15320/23 від 15.02.2024, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 06.10.2023 і до досягнення дитиною - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу.

Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України).

Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, у п. 37 постанови № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Заяви сторін або державного виконавця про вчинення судом таких же дій при виконанні рішення суду за наявності для цього підстав розглядаються в порядку, встановленому статтею 373 ЦПК (ст. 435 ЦПК в редакції Закону України від 03.10.2017 року), за результатами вирішення яких постановляється ухвала.

Розстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року зазначено, що задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При вирішенні питання про розстрочення виконання рішення суд враховує, що обсяг наданих стороною відповідача доказів, їхній зміст та відомості про матеріальне становище відповідача, є достатніми та вагомим, щоб дійти висновку про те, що стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості у будь-якій сумі, поставить її разом з малолітніми дітьми за межу бідності. У той же час розстрочка виконання надасть їй можливість сплачувати заборгованість поступово, частинами, не позбавляючи себе та малолітніх дітей засобів до існування, та не покладе на неї надмірний тягар.

Отже, врахувавши матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду зі стягнення суми боргу на 12 місяців.

Суд, розглянувши справу з урахуванням інтересів як позивача, так і відповідача, прийняв рішення про надання відповідачу розстрочки виконання рішення. Суд бере до уваги, що позивач має право на виконання судового рішення та сплату заборгованості. Водночас, відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі і потребує захисту своїх прав. Негайне виконання рішення може призвести до несправедливих наслідків для відповідача.

Суд вважає, що розстрочка виконання рішення стане стимулом для добровільного виконання відповідачем своїх зобов`язань та забезпечить задоволення вимог позивача, що відповідає завданню цивільного судочинства.

Щодо судових витрат по сплаті судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 670,39 грн (86 559,31/98 150,61 х 100), з кожного - по 667,60 грн.

Керуючись ст.509, 526, 625, 901, 903 ЦК України, ст.1, 13, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.2,4,6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 01.02.2024 у розмірі 24 283,67 грн, за послуги за постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 01.02.2024 року у розмірі 42 323,60 грн, 3% річних у розмірі 4 559,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 15 392,35 грн, що разом становить 86 559,31 грн (вісімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень тридцять одна копійка).

Розстрочити виконання судового рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом 12 (дванадцяти) місяців, тобто по 7 213,27 грн (сім тисяч двісті тринадцять гривень двадцять сім копійок) щомісяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили, до повного погашення, з правом дострокового погашення вказаної заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір у розмірі 667,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір у розмірі 667,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір у розмірі 667,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір у розмірі 667,60 грн.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя: