Справа № 464/7074/24
пр.№ 2/464/67/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2025 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.

секретаря судових засідань Сенюга М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення частки у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в :

16.10.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , припинивши його право спільної сумісної власності.

Позов обґрунтовують тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира була приватизована у відповідності із Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" членами сім?ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ним. Загальна площа квартири становить 59, 8 кв.м. У відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 грудня 2017 року після смерті ОСОБА_6 ,1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну спадкодавцю 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 успадкувала її донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна станом на 12.08.2024 року, він разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вищезгаданою квартирою володіємо на праві приватної спільної сумісної власності в розмірі 1/1 частки кожен. Окрім цього, 1/6 частиною квартири АДРЕСА_1 , внаслідок спадкування за ОСОБА_7 , володіє ОСОБА_2 . В даному випадку,він, як співвласник квартири, має намір розпорядитись своєю часткою, але не в змозі цього зробити, оскільки відповідачі не бажають звертатись до нотаріуса для визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. У зв?язку із невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на житло, він не можу реалізувати свого права розпоряджатись належною йому часткою, у зв?язку із чим, вимушений звернутись до суду із відповідним позовом.

Ухвалою від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовнепровадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 22.01.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду.

Від позивача ОСОБА_8 до суду поступили заяви про слухання справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 у судове не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду.

Від відповідача ОСОБА_3 поступила заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовної заяви.

Від відповідача ОСОБА_3 поступила заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовної заяви.

Від відповідача ОСОБА_2 поступила заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовної заяви.

Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 29.05.1997.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 грудня 2017 року після смерті ОСОБА_6 ,1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну спадкодавцю 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 успадкувала її донька - ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна станом на 12.08.2024 року, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вищезгаданою квартирою володіють на праві приватної спільної сумісної власності в розмірі 1/1 частки кожен.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно

Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з частинами 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи встановлені судом обставини, рівність часток сторін, у відповідності до закону, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, суд дійшов висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідачів слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме по 313,35 грн. судового збору з кожного.

На підставі ст.ст. 355, 370, 372, 392 ЦК України та керуючись ст.ст.12, 81, 89, 142, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в ал и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення частки у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку в квартирі АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 1253,43 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 313,35 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 313,35 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 313,35 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 313,35 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , НОМЕР_4 .

відповідач ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Чорна С.З.