провадження 2-о/175/248/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Васюченка О.Г.,

присяжних: Паленко Т.В. та Бородаєвої Г.І.,

за участю секретаря Кульпіної Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Краматорської міської ради, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), безвісно відсутнім.

В обґрунтування заяви зазначає, що в квітні 2014 року його батько - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), поїхав на заробітки, маючи намір пошуку роботу до Москви. Останній раз заявник його бачив на початку квітня 2014 року. З того часу будь-який зв`язок з ним втрачено. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Заявник разом зі своєю матір?ю - ОСОБА_3 , намагались встановити місце знаходження батька - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ). З цією метою вони зв`язувались із своїми спільними знайомими, але намагання знайти чоловіка виявились безрезультатними.

Останнє місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) була адреса: АДРЕСА_1 , але рішенням Краматорського міського суду від 03 жовтня 2014 року по справі №234/8424/14-ц його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку з відповідними господарськими будовами та спорудами та земельною ділянкою.

24 липня 2014 року, мати заявника - ОСОБА_3 , звернулася з заявою до Краматорського міського відділу поліції, у зв?язку із чим у Краматорському районному управлінні поліції Головного управління Національної поліції в Донецької області зараз перебуває кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за №0001491 від 25.07.2014 року за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

На цей час заявник утримує квартиру ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), яку він успадкував у 2002 році, сплачує платежі за житлово-комунальні послуги. З моменту зникнення свого батька, в країні відбулась житлово-комунальна реформа. По деяким комунальним послугам заявник може укласти нові договори, а тому є клієнтом від постачальників «останньої надії».

Тому з метою оформлення опіки над майном, заявник вимушений звернутись до суду з заявою про визнання його батька безвісно відсутнім.

Заявник в судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву свою підтримав, просив її задовільнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи через систему «Електронний суд» надав пояснення по вищезазначеній справі в яких зазначив, що заяву заявника вважає обґрунтованою та не заперечує проти її задоволення, просив розгляд справи провести без участі представника заінтересованої особи.

Вислухавши заявника та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд, вислухавши пояснення заявника, ознайомившись з наданими письмовими доказами, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що в квітні 2014 року ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), поїхав на заробітки, маючи намір пошуку роботу до Москви. Останній раз заявник його бачив на початку квітня 2014 року. З того часу будь-який зв`язок з ним втрачено. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Заявник разом зі своєю матір?ю - ОСОБА_3 , намагались встановити місце знаходження батька - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ). З цією метою вони зв`язувались із своїми спільними знайомими, але намагання знайти чоловіка виявились безрезультатними.

Як вбачається зі змісту заяв свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 09 січня 2025 року, які судом оцінюються, як письмовий доказ, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) виїхав зі свого постійного місця мешкання у квітні 2014 року та наразі його місцезнаходження не відомо.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. При визнані фізичної особи безвісно відсутньою настають правові наслідки, визначені ст. 44 ЦК України.

Згідно статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визначити фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.

Таким чином, з аналізу вказаних правових норм, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою слід встановити кілька юридичних фактів у їх сукупності, а саме: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами та вжитими заходами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи; 4) визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Разом з тим, сама по собі тривала відсутність особи за місцем проживання або реєстрації не може бути підставою для визнання такої особи безвісно відсутньою, оскільки безвісна відсутність є засвідчений у судовому порядку факт довготривалої відсутності фізичної особи в місці свого проживання, якщо не вдалося встановити місця її перебування.

За своїм змістом стаття 43 ЦК України передбачає з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку.

Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність».

Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Як вбачається із поданої до суду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, підставою для звернення заявника із вказаною заявою є оформлення опіки над майном, що неможливо без згоди батька.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) безвісно відсутнім, оскільки факт відсутності останнього за місцем свого постійного проживання більш як протягом одного року підтверджується доказами та показаннями свідків, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, заявнику та іншим заінтересованим особам нічого не відомо про місце перебування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), а вжиті заходи для встановлення місця перебування фізичної особи не дали результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою.

На підставі наведеного та ст. 43 ЦК України, керуючись статтями 10, 19, 76-78, 81, 89, 263-265, 268, 273, 293, 305, 306 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Краматорської міської ради, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) безвісно відсутнім.

Роз`яснити, що у разі появи фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або одержання відомостей про місцеперебування цієї особи, особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою може бути подано заяву до суду за місцеперебуванням особи або до суду, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, про скасування рішення про визнання особи безвісно відсутньою в порядку, передбаченому ст. 309 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя О.Г. Васюченко

Присяжні Т.В. Паленко

Г.І. Бородаєва