ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 757/33206/22-ц

провадження № 61-8292св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року Новака Р. В. та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Невідомої Т. О., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про зобов`язання звільнити з роботи та стягнення вихідної допомоги.

Просив: зобов`язати АТ «Українська залізниця» звільнити його з роботи з 26 жовтня 2022 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, про що видати відповідний наказ; стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь вихідну допомогу, передбачену пунктом 5.3 трудового договору у розмірі 1 680 000,00 грн (після утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів з фізичних осіб згідно з законодавством України); покласти на відповідача судові витрати.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» звільнити ОСОБА_1 з роботи з 26 жовтня 2022 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, про що видати відповідний наказ. Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 6 698,70 грн. У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Андросович Г. С. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 31 575,00 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що клопотання про поновлення строку для подання доказів щодо розміру судових витрат є обґрунтованим.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки відсутнє документальне підтвердження понесення стороною витрат на професійну правничу допомогу; розподіл судових витрат має бути пропорційним розміру задоволених вимог; витрати мають відповідати критерію співмірності. Крім того, позивачем було пропущено строк на подання доказів на обґрунтування витрат на правову допомогу, а дія договору № 01-06/22 про надання юридичних послуг від 01 червня 2022 року за яким заявлено стягнення на юридичні послуги, скінчилась 21 червня 2023 року.

Суд першої інстанції зазначив, що розмір витрат, які позивач поніс на правничу допомогу складає 63 150,00 грн і підтверджується документами: а саме: договір № 01-06/22 про надання юридичних послуг, укладений 01 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Адвокатська компанія «Центр-лекс»; платіжна інструкція від 11 листопада 2022 року про сплату коштів у розмірі 63 150,00 грн за договором від 01 червня 2022 року № 01-06/22; детальний опис виконаних робіт і наданих адвокатом Андросович Г. С. послуг у справі. Відповідно до п. 3.12 договору № 01-06/22 про надання юридичних послуг від 01 червня 2022 року в рамках дії цього договору клієнт укладає із працівниками компанії - адвокатами Гудзевич І. А., Андросович Г. С. відповідні договори про надання правових послуг адвоката. Згідно з п. 4.1.1. договору № 01-06/22, сторони погодили, що вартість години роботи адвоката компанії становить 2 700,00 грн. Відповідно д п. 8.1 та 8.2 договору № 01-06/22 договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01 червня 2023 року. Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається пролонгованим на невизначений строк.

Відтак такі витрати є доведеними та мають бути відшкодовані пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 31 575,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про зобов`язання звільнити з роботи залишено без змін.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року в частині стягнення судового збору змінено, зменшивши розмір судового збору, який підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 з 6 698,70 грн до 992,40 грн.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду в частині перегляду додаткового рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року мотивована тим, що додаткове рішення відповідає фактичним обставинам справи, судом першої інстанції правильно встановлено, що дія договору від 01 червня 2022 року № 01-06/22 вважається автоматично пролонгованою, оскільки сторони продовжують виконувати його умови.

Інститут поновлення процесуальних строків та правових наслідків їх пропуску, дозволяє дійти висновку, що визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденний строк на подання доказів понесення витрат на правову допомогу може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними. Аналіз клопотання про поновлення строку свідчить про те, що строк на подання доказів понесення судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді першої інстанції пропущений з поважних причин.

Аргументи учасників справи

05 червня 2024 року АТ «Укрзалізниця» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в частині залишення без задоволення апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року та залишення його без змін скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій розглянули заяву про ухвалення додаткового рішення, яка подана особою без повноважень на ведення справи. Документів, які б підтверджували повноваження Андросович Г. С. на представництво інтересів позивача не надано. Апеляційний цим суд аргументам апеляційної скарги оцінки не надав.

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Заява про ухвалення додаткового рішення суду не містила жодного обґрунтування неможливості подання доказів понесених судових витрат до закінчення судових дебатів у справі. Подані копії договору про надання юридичних послуг, рахунку платіжної інструкції датовані ще 2022 роком, тобто всі ці докази існували на момент ухвалення рішення суду, що виключає існування поважних причин неподання відповідних доказів до ухвалення рішення у справі. Тому стягнення витрат на правничу допомогу відбулося без поновлення відповідного строку.

Рішення ухвалено у 02 серпня 2023 року, докази подані у вересні 2023 року, що свідчить і про пропуск строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Андросович Г. С. була присутня в судовому засіданні 02 серпня 2023 року, їй достеменно було відомо про ухвалення рішення цього дня. Суди не надали оцінки цій обставині.

Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Суд стягнув витрати на правничу допомогу за ті послуги, які надані Андросович Г. С. , проте у справі немає жодного документу на підтвердження повноважень Андросович Г. С. здійснювати представництво інтересів позивача. Стягнуті судом першої інстанції кошти не можуть вважатися витратами на правничу допомогу, оскільки з наданої копії договору від 01 червня 2022 року вбачається, що позивач оплатив юридичні послуги.

Суди не перевірили дотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, не врахували, що справа не є складною, кількість зазначеного в описі часу на дії, вчинені адвокатом є завищеною, як і завищеною є вартість години роботи адвоката у розмірі 2 700,00 грн.

У липні 2024 року адвокат Крихта А. А. в інтересах ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що строк на подання доказів понесення витрат на правову допомогу пропущено з поважних причин. Учасники справи не були присутні під час оголошення судового рішення, лише 12 вересня 2023 року представник позивача дізналася про наявність судового рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Адвокат Андросович Г. С. діяла в інтересах позивача на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного 01 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Адвокатська компанія « Центр-лекс», тому безпідставними є посилання в скарзі на відсутність повноважень на представництво позивача адвокатом Андросович Г. С. Дія договору про надання правової допомоги, укладеного 01 червня 2022 року, після закінчення його строку була пролонгована, оскільки сторони продовжували виконувати його умови.

Представник позивача надала детальний опис виконаних робіт та здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому суди дійшли обґрунтованих висновків про задоволення заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц, відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2025 року справу призначено до розгляду.

Рішення судів оскаржуються в частині вирішення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Андросович Г. С. про стягнення з АТ «Українська залізниця» витрат на правничу допомогу у розмірі 31 575,00 грн. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Позиція Верховного Суду

Щодо повноважень адвоката

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (частина перша статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24)).

У постановіВерховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року справі № 757/13974/21-ц, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що:

«до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (див. пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)).

… у заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просила про компенсацію здійснених нею витрат, понесених на юридичні послуги ТОВ «ЮРИСТИ БЕЗПРОБЛЕМ», та посилалась на документи на підтвердження витрат на юридичні послуги цього товариства (угода про надання юридичних послуг, додаток до Угоди про надання юридичних послуг (повноваження) від 30 жовтня 2020 року, рахунки, меморіальні ордери, розрахунок витрат (а. с. 22-25, 196-210)); матеріали справи не містять належних доказів понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась їй у справі адвокатами Дрозд Р. Ю. та Дрозд К. Т. , що згідно наданих до справи ордерів здійснюють адвокатську діяльність індивідуально, а також відповідних договорів про надання правової допомоги з цими адвокатами. За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для компенсації ОСОБА_1 витрат на юридичні послуги ТОВ «ЮРИСТИ БЕЗПРОБЛЕМ»».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що: Андросович Г. С. діяла як представник ОСОБА_1 на підставі договору про надання юридичних послуг № 01-06/22, укладеного 01 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Адвокатська компанія «Центр-лекс». Відповідно до п. 3.12 вказаного договору правнича допомога клієнту надається працівниками компанії - адвокатами Гудзевич І. А., Андросович Г. С., які в рамках дії цього договору укладають з клієнтом відповідні договори про надання правових послуг адвоката (а. с. 181-184); представництво інтересів ОСОБА_1 у справі здійснювалося саме адвокатами Гудзевич І. А. та Андросович Г. С.

За таких обставин доводи касаційної скарги про те, що заява про ухвалення додаткового рішення підписана особою, яка не мала на це відповідних повноважень, є необґрунтованими. Зазначене спростовує і доводи касаційної скарги, що договір про надання юридичних послуг від 01 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Адвокатська компанія «Центр-лекс» не підтверджує витрат позивача саме на правничу допомогу адвоката.

Щодо строку подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження

№ 11-562ас18)),

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що:

«у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

обґрунтувань поважності причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не містить (а. с. 1-3 виділених матеріалів). Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі».

Тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 вручено рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року;

13 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - Андросович Г. С. надіслала заяву про ухвалення додаткового рішення суду, в якій просила поновити строк на подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат в суді першої інстанції, оскільки позивач дізнався, що рішення винесено судом 02 серпня 2023 року, лише 12серпня 2023 року з Єдиного державного реєстру судових рішень;

обґрунтувань поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі (ухвалення рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року), зокрема договору про надання юридичних послуг № 01-06/22, укладеного 01 червня 2022 року, рахунку юридичних послуг від 12 жовтня 2022 року № 01/12-10/2022, платіжної інструкції від 11 листопада 2022 року про сплату 63 150,00 грн за договором від 01 червня 2022 року № 01-06/22, заява представника позивача - Андросович Г. С. не містить (а. с. 178-187);

суди не врахували, що якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

За таких обставин суди зробили необґрунтований висновок, що строк на подання доказів понесення судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді першої інстанції пропущений позивачем з поважних причин.

Тому касаційний суд скасовує судові рішення в оскарженій частині та відмовляє у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу.

Оскільки встановлено підстави для скасування судових рішень в оскарженій частині, то суд касаційної інстанції інші доводи касаційної скарги не аналізує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження

№ 61-5803сво24), дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, судові рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року суду в частині його перегляду скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Андросович Ганни Сергіївни про винесення додаткового рішення відмовити.

З моменту ухваленняпостанови суду касаційної інстанції додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року суду в скасованій частині втрачають законну силу і подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко