Провадження № 2/761/2715/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

секретаря судового засідання - Бордусенка Б. С.,

розглянувши в порядку загального позовного в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені.

У своїй позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість зі сплати аліментів у сумі 851 950,00 грн, а також пеню у розмірі 851 950,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами було укладено шлюбу. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2012 року у справі № 20-230/2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

02 квітня 2012 року між сторонами було укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дітей, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 2277.

Відповідно до п.2 укладеного Договору, батько зобов?язаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 8000грн., що є еквівалентом 1000 доларів США. В разі зростання курсу долара по відношенню до гривні сума аліментів підлягає збільшенню відповідно д курсу долара на момент перерахування коштів на користь Матері.

Відповідач припинив сплату аліментів на сина - ОСОБА_4 з вересня 2020 року. Таким чином, з вересня 2020 року у відповідача з`явилася заборгованість зі сплати аліментів.

На підставі викладеного, позивачка звернулася із відповідним позовом до суду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду справи по суті.

Позивачка у судове засідання прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду надійшло клопотання відповідно до якого позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявку до суду не повідомив, правом подачі відзиву не скористався.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.

За змістом ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено наступне.

В 2012 році ОСОБА_1 укладено шлюб з ОСОБА_2 (шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району міста Києва 21.12.1992р. за № 1712).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2012 року у справі № 20-230/2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

02 квітня 2012 року між сторонами було укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дітей, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 2277.

Відповідно до п.2 укладеного Договору, батько зобов?язаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 8000грн., що є еквівалентом 1000 доларів США. В разі зростання курсу долара по відношенню до гривні сума аліментів підлягає збільшенню відповідно д курсу долара на момент перерахування коштів на користь Матері.

Таким чином, за умовами укладеного Договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 02.04.2012р. між позивачем та відповідачем, батько зобов?язаний сплатити аліменти на користь сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , половину суми, визначеної в п.2 Договору, що на дату укладення Договору є еквівалентом 500 доларів США.

Крім того, п.8 Договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 02.04.2012р визначено: «Оплата вищої освіти Дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вищих закладах України або за кордоном здійснюватиметься Батьком незалежно від сплати аліментів, передбачених п.2 цього Договору».

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 виповнилось 20 років; з 2023 року він навчається у вищому учбовому закладі - у Франції, у Міжнародному інституті « 3iS », який знаходиться у містечку Еланкурт (Elancourt, 78990), а також проживає за місцем навчання, що підтверджується довідками.

Оплату вищої освіти ОСОБА_5 здійснює батько, як це передбачено Договором між батьками про участь у вихованні та утриманні дітей.

Позивачка під час розгляду справи стверджувала, що Відповідач припинив сплату аліментів на сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вересня 2020 року.

У зв?язку з цим ОСОБА_1 оплачує вартість проживання ОСОБА_5 та харчування, а також інші витрати сина, необхідні для навчання та проїзду, оскільки аліменти батько не сплачує. Оплата ОСОБА_1 витрат на проживання сина в «3iS CAMPUS» в 2023-2024рр. підтверджується випискою з рахунку компанії ASIS EUROPE SPOLKA Z ORGANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, одним з засновників якої є ОСОБА_1 , на підтвердження чого було надано копію нотаріального акту від 14.10.2015 року.

Позаяк цього матеріали справи містять квитанції з рахунку позивача в Банку «Monobank», якими підтвержується перерахування коштів на рахунок сина ОСОБА_5 .

В 2023 році, 04.08.2023 р. позивач звернулась до відповідача з проханням вирішити питання зі сплати боргу по аліментах за три останні роки, надіславши йому листа через Укрпошту та на електронну пошту позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Заборгованість відповідача зі сплати аліментів з 05 вересня 2020 року по 05 листопада 2024 року становить 851 950,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв?язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно з ч. 4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

За урахуванням вищевикладеного, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 851 950,00 грн, останню слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд дійшов наступних висновків.

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у складі від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%).

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються згідно Договору про участь у вихованні та утримання дітей між сторонами від 02.04.2012, яка станом на 05.11.2024 становить 851 950,00 грн.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 05.09.2020 по 05.11.2024 у розмірі 851 950,00 грн.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів згідно Договору про участь у вихованні та утримання дітей між сторонами від 02.04.2012, беручи до уваги, що сума неустойки (пені), заявлена позивачем в розмірі 851 950,00 грн за порушення відповідачем аліментних зобов`язань не перевищує 100% заборгованості по цим зобов`язанням, яка станом на 05.11.2024 становила 851 950,00 грн, стягнення її в заявленому розмірі є пропорційним та не перевищує збитки, заподіяні одержувачу аліментів внаслідок неотримання грошових коштів, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на розмір заборгованості та положень ч. 1 ст. 196 СК України.

На підставі ст. 84, 180, 182, 183, 185, 191, 199 СК України, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів у сумі 851 950,00 грн, а також пеню у розмірі 851 950,00 грн за прострочення сплати аліментів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: