Справа № 758/6375/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому просить суд: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 ; а також визначити порядок участі матері у вихованні дитини.

Зазначає, що оскільки шлюб між сторонами розірвано, сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання сина разом із батьком за адресою АДРЕСА_1 , про що додає відповідні докази. Також, оскільки мати проживає у Києві, вважає за можливе визначити наступну участь матері у вихованні та побачень із сином, а саме: у присутності батька чотири рази на рік, за попереднього згодою батька, протягом не більше 12 годин в межах одного календарного дня, поза часом навчання дитини у школі, та повернення дитини до місця постійного проживання не пізніше 22.00 год.

Відзиву на позов від відповідача на адресу суду не надходило.

06 червня 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

16 вересня 2024 року ухвалою суду відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі № 758/6375/24.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року залучено до участі у справі №758/6375/24 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

16 січня 2025 року на адресу суду в порядку ст. 19 Сімейного кодексу України надійшов письмовий висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.01.2025 щодо розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини.

У судовому засіданні позивач просив визначити порядок участі матері у вихованні дитини, щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, таку вимогу не підтримує та просив її не розглядати.

Представник відповідача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідач такі вимоги визнає.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Згідно матеріалів справи, з 29 серпня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2018 року розірвано.

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно частини першої та другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.01.2025 №260001-вих-4884 орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, у зв`язку із відсутністю спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Сторонами не заперечувалось, що на час звернення до суду та під час судового розгляду за домовленістю батьків між собою дитина проживає з позивачем. Сторона відповідач під час судового розгляду не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила їх задовольнити.

Також щодо визначення участі матері у вихованні дитини, представник відповідача не заперечував визначення такої участі та просив задовольнити позовні вимоги, а саме: у присутності батька чотири рази на рік, за попереднього згодою батька, протягом не більше 12 годин в межах одного календарного дня, поза часом навчання дитини у школі, та повернення дитини до місця постійного проживання не пізніше 22.00 год.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

У відповідності до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Таким чином, оскільки позивач під час розгляду справи не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою, суд дійшов висновку, що зазначене є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судові витрати позивача у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити у повному обсязі.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

третя особа-1 Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження - місто Київ, вул. Борисоглібська, будинок № 14, ;

третя особа-2 Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, місцезнаходження - місто Львів, вул. Липинського, будинок № 11, .

Повне судове рішення складено 17 лютого 2025 року.

Суддя О. І. Якимець