КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/4096/2025
Справа № 357/5311/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Цуранова А.Ю., ухвалене в м. Біла Церква 26 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання дитини,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про визначення місця проживання дитини,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_3 .

Позов мотивував тим, що з відповідачем ОСОБА_1 в нього був зареєстрований шлюб 14 серпня 2015 року, в якому народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З липня 2016 року вони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство.

З моменту припинення шлюбних відносин дитина проживала з ним та бабою (матір`ю позивача) за адресою АДРЕСА_1 . При цьому його колишня дружина ОСОБА_1 участі у догляді і вихованні дитини не приймає, інколи забирає дитину додому, однак побачення не були регулярними та мали спонтанний характер. Зі змісту характеристики навчального закладу, де навчається дитина, позивачем як батьком забезпечено належні умови для навчання дитини, мати участі у навчальному процесі не приймає.

Відповідач без його згоди 29 вересня 2023 року забрала сина та вивезла його за кордон, за весь час перебування дитини за кордоном ОСОБА_1 належні умови навчання не забезпечила, що призвело до середнього рівня засвоєння навчальної програми другого класу.

Вказував, що він працює головним інженером у КП «Узинзеленбуд» Узинської міської ради, має стабільний та постійний дохід, достатній для утримання та забезпечення потреб неповнолітнього сина. ОСОБА_1 ніде не працює, постійного доходу та місця проживання не має, у неї відсутні можливості щодо належного забезпечення дитини всім необхідним для здорового розвитку та подальшого життя. За таких обставин, з метою забезпечення належного виховання дитини, недопущення негативних ризиків впливу на дитину зі сторони матері, унеможливлення вивезення дитини за кордон без згоди батька, вважав за необхідне визнати місце проживання дитини разом з батьком.

Також в квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з власним позовом, просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Позов мотивувала тим, що 23 листопада 2021 року нею було розірвано з відповідачем шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу за мовчазною згодою дитина залишилась проживати з матір`ю та зареєстрована за місцем її проживання АДРЕСА_2 . Відповідач після розлучення не цікавився життям сина, не брав участі у його вихованні, не допомагав матеріально та не проявляв жодного інтересу до вподобань, навчання, стану здоров`я дитини, його розвитку. Весь час після розлучення та до їхнього від`їзду до Німеччини у вересні 2023 року дитина проживала з позивачем, і у батька дитини не виникало питань щодо визначення місця проживання дитини з ним.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 разом із своїми трьома дітьми в зв`язку з військовою агресією рф виїхала за кордон з метою збереження та захисту життя та здоров`я свого та дітей. У Німеччині вона отримала тимчасовий прихисток, син почав ходити до школи, займався плаванням і був забезпечений всім необхідним. ОСОБА_4 не виражав бажання щодо повернення до України. З метою швидкої інтеграції та працевлаштування ОСОБА_1 пішла на курси німецької мови, проживаючи разом з дітьми в соціальній квартирі та отримуючи допомогу. 24 березня 2024 року до позивача звернулася мати відповідача ОСОБА_5 з проханням відпустити дитину разом з нею на відпочинок до Чехії. Позивач, з метою оздоровити сина, враховуючи його інтереси та на прохання баби, віддала закордонний паспорт дитини. 30 березня 2024 року ОСОБА_3 зателефонував їй та повідомив, що дитина перебуває з ним у м. Узин та буде проживати з ним. Після дзвінка відповідача вона зрозуміла, що ОСОБА_5 ввела її в оману та шахрайським шляхом викрала сина, в зв`язку з чим вона звернулася до органів поліції м. Брілон, за місцем свого перебування, де прийнято заяву та порушено кримінальну справу.

05 квітня 2024 року позивач приїхала до будинку ОСОБА_5 , де перебувала дитина, однак відповідач та його мати не дали їй можливості побачитись з сином, посилаючись на відсутність у нього такого бажання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року позови об`єднані в одне провадження.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено, визначено місце проживання сина ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_3 . В позові ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що встановлені судом обставини не відповідають дійсності, повторно наводила обставини, зазначені нею в позові, вказувала, що ОСОБА_3 неодноразово вводив дитину в оману щодо дійсних обставин, налаштовував проти матері, не давав можливість спілкуватись матері з дитиною та підмовив ОСОБА_4 відмовитись спілкуватись з матір`ю, а надалі надати неправдиві свідчення проти матері. При цьому доводи ОСОБА_3 щодо своєї можливості утримувати дитину належним чином не відповідають дійсності.

Звертала увагу, що відповідач не надав покази в якості свідка та жодного разу не брав участі в судових засіданнях, що обумовлено його фактичною незацікавленістю в розгляді справи.

Вказувала, що судом першої інстанції було порушено засаду змагальності та не надано їй можливості спростувати доводи відповідача доказами. Одним з основних аспектів, який було враховано судом, є думка самої дитини та її пояснення щодо батьків. Однак позивач вважає, що відповідач налаштовував дитину проти матері і підмовив давати проти неї неправдиві свідчення. Представником позивача в судових засіданнях неодноразово наголошувалось, що висновок практичного психолога ОСОБА_6 від 04 квітня 2024 року є недопустимим доказом, а висновок органу опіки та піклування Узинської міської ради № 55 від 24 червня 2024 року складений та затверджений подругою баби відповідача, в зв`язку з чим позивач вказує на його недостовірність.

Враховуючи ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ОСОБА_1 , отримавши копію висновку практичного психолога, поставила його під сумнів та звернулась з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи, на вирішення якої просила поставити питання, які мають значення для вирішення справи. Оскільки станом на момент розгляду справи вона не мала можливості поспілкуватись з сином, а відтак і не мала можливості самостійно без звернення до суду отримати докази, якими спростовуються доводи відповідача, призначення судової психологічної експертизи вона вважала обґрунтованим, оскільки таким чином реалізовувався її обов`язок щодо доказування, а відтак і засада змагальності. Водночас, 20 серпня 2024 року суд на місці ухвалив відмовити в задоволенні її клопотання в зв`язку з встановленим порядком щодо з`ясування думки дитини в судовому засіданні та відсутністю згоди на проведення такої експертизи щодо дитини з боку батька. Доводи позивача щодо ймовірності впливу відповідача на думку сина судом були проігноровані. В зв`язку з цим позивач була позбавлена можливості спростувати доводи відповідача щодо достовірності думки дитини, яка бажає проживати з батьком. В результаті проведення судової психологічної експертизи позивач очікувала отримати відповідний доказ - висновок експерта, яким буде підтверджено чи спростовано можливість впливу відповідача на думку сина, а також підтверджено або спростовано достовірність думки дитини щодо його бажання проживати з батьком. Таким чином, суд при розгляді справи протиправно обмежив її у реалізації принципу змагальності, не надав можливості довести обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог та заперечень, в зв`язку з чим суд встановив обставини справи не в повному обсязі та ухвалив необґрунтоване рішення.

Посилаючись на положення Законів України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», «Про військовий обов`язок і військову службу», зазначала про наявність ознак фіктивності позову ОСОБА_3 , поданого з метою протиправного отримання відстрочки від проходження військової служби, вважала, що на це вказує також залучення до участі в справі ІНФОРМАЦІЯ_3 як третьої особи, які реальної участі в справі не брали.

Крім того, судом було обмежено право позивача довести обставину ухилення відповідача від мобілізації. Зокрема, представником позивача було подано клопотання про витребування доказів від 28 травня 2024 року, в якому вона просила витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію щодо перебування на обліку, статусу ОСОБА_3 та про вручення йому повістки, внаслідок отримання такої інформації було би підтверджено або спростовано її доводи щодо отримання відповідачем повісток та його намагань отримати відстрочку від проходження військової служби. Водночас, 20 серпня 2024 року суд на місці ухвалив відмовити в задоволенні цього клопотання, чим протиправно обмежив у реалізації принципу змагальності.

Від позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним, прийнято виключно в інтересах дитини, з метою забезпечення належних умов для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Зазначав, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджувала про проживання дитини разом з нею до березня 2024 року і про відсутність у батька зацікавленості у вихованні дитини, однак не надала жодного доказу на підтвердження цих обставин. В свою чергу, ОСОБА_3 надано довідку ЦНАП Узинської міської ради та акт про фактичне проживання дитини, якими підтверджується, що останній проживав і проживає з батьком з липня 2016 року. До позовної заяви долучено характеристику з навчального закладу, де зазначено, що мати участі в навчальному процесі дитини не приймає. Аналогічна інформація зазначена у характеристиці дитини як вихованця дошкільного навчального закладу, яка долучалась до матеріалів справи про розірвання шлюбу. Крім цього, в матеріалах справи містяться докази того, що ОСОБА_3 піклувався здоров`ям своєї дитини, забезпечував лікування і медичне обстеження. Судом під час розгляду справи були допитані в якості свідків педагогічні працівники навчальних закладів, де навчалася і навчається дитина, сусіди, які підтвердили факт проживання батька з сином та відповідно спростували доводи ОСОБА_1 щодо участі у вихованні сина. Представник Служби у справах дітей Узинської міської ради, посилаючись на рішення органу опіки та піклування про розв`язання спору, просила задовольнити позов батька і відмовити в позові матері. Зазначила, що була проведена бесіда з дитиною і складені акти оцінки потреб, тому служба дійшла висновку, що стабільним життя дитини буде саме з батьком.

Звертав увагу на пояснення дитини, який зазначив, що завжди жив з батьком, до мами їздив на вихідні і коли вона його покличе. Зазначив, що мати його била і забирала гроші, а в Німеччині вони вп`ятьох жили в одній кімнаті. У м. Узин йому краще з батьком, ніж з мамою в Німеччині.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач вводив сина в оману, налаштовував проти матері, не давав можливість спілкуватися. Відповідні доводи спростовуються доказами, наданими позивачем суду. Так, до матеріалів справи долучено диск з відеозаписом, де зафіксовано спілкування представника відповідача та безпосередньо відповідача з сином, який в категоричній формі відмовився спілкуватися з матір`ю.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивач не має можливості утримувати дитину, однак жодних доказів щодо підтвердження даних аргументів не зазначає. В свою чергу, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дослідив акти обстеження за місцем реєстрації дитини та за місцем проживання дитини, з яких встановив, що саме батьком забезпечені належні умови для проживання дитини.

Щодо аргументів ОСОБА_1 про порушення засад змагальності та відхилення судом клопотання про призначення експертизи, вважав таке рішення суду правильним, оскільки в матеріалах справи міститься висновок практичного психолога про результати психологічного дослідження, відповідно до якого син висловив однозначне бажання проживати з батьком. Відповідний висновок відповідає вимогам чинного законодавства, складений уповноваженою особою, приймається судовою практикою у даній категорії справ як належний і допустимий доказ. Відповідачем у клопотанні про призначення експертизи жодних належних обґрунтувань щодо недопустимості висновку психолога не наведено, а тому підстав для задоволення клопотання не було. Крім цього, проведення відповідної експертизи могло негативно вплинути на стан здоров`я дитини, оскільки відповідна експертиза вже проводилась щодо ОСОБА_4 в межах кримінального провадження від 08 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, яке було ініційоване відповідачем.

Посилався на безпідставність доводів ОСОБА_1 , що метою даного позову є відстрочка або ухилення від мобілізації, оскільки позовні вимоги стосуються визначення місця проживання дитини, а не встановлення факту самостійного виховання дитини. Ухвалене рішення жодним чином не вплине на відстрочку від мобілізації. Крім цього, з метою недопущення маніпуляцій з цього приводу, судом залучено як третю особу ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із мети забезпечення саме інтересів дитини, враховуючи вік дитини, умови, створені батьком та бабою, чітке бажання хлопчика, а також те, що визначення його місця проживання разом з батьком відповідає його інтересам.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2015 року, розірваному рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року (а. с. 16 - 18 т. 1), та є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 15 т. 1). 04 лютого 2022 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 (а. с. 34 т. 2).

Згідно довідок про доходи від 01 квітня 2024 року № 23, від 11 вересня 2024 року 39, ОСОБА_3 працює в КП «Узинзеленбуд» Узинської міської ради на посаді головного інженера, в період з жовтня 2023 року по березень 2024 року отримав заробітну плату в розмірі 67280 грн., за період з березня 2024 року по серпень 2024 року в розмірі 126450 грн. (а. с. 22 т. 1, 121 т. 2). ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем роботи (а. с. 122 т. 2).

Місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 9 т. 1), яку були придбано його матір`ю ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 2016 року (а. с. 35 т. 2).

Згідно довідки виконавчого комітету Узинської міської ради від 20 серпня 2021 року № 11-14/2598, складеної на підставі акту про фактичне місце проживання від 19 серпня 2021 року, ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 і разом з ним без реєстрації з 2016 року проживає син ОСОБА_4 , 2015 року народження (а. с. 19 т. 1).

ОСОБА_3 надано копії медичних документів щодо пацієнта ОСОБА_4 , 2015 року народження, за 2019 - 2024 роки - ультразвукові дослідження черевної порожнини, план лікування та акт виконаних робіт у стоматолога, лабораторні дослідження. В одному із них замовником зазначено ОСОБА_5 (баба) (а. с. 72 - 78 т. 1).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 13, 28 т. 1).

ОСОБА_1 незнятої чи непогашеної судимості не має, згідно з витягу з Інформаційно-аналітичної системи МВС № ВР-002488117 від 07 квітня 2024 року (а. с. 173 т. 1).

Згідно довідки про доходи, виданої ФОП ОСОБА_9 , ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_9 , прийнята на посаду 11 квітня 2024 року, загальна сума доходу за період з 11 квітня по 30 квітня 2024 року становить 5104 грн. (а. с. 240 т. 1). ГУ ДПС у Київській області надано суду податкову звітність ФОП ОСОБА_9 щодо найманого працівника ОСОБА_1 , заробітна плата за квітень становить 5 104 грн., за травень - 7 763 грн., за червень - 8040 грн. (а. с. 144 - 157 т. 2).

З 28 травня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець та обліковується на загальній системі оподаткування (а. с. 28 - 29 т. 2). В матеріалах справи міститься виписка АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по рахунку ФОП ОСОБА_1 за період з червня по вересень 2024 року (а. с. 113 - 120 т. 2).

З 01 вересня 2024 року ОСОБА_1 уклала трудовий договір на невизначений термін на роботу покоївки поверху готелю у м. Брілон, ФРН з заробітною платою 538 євро брутто (а. с. 102 - 110 т. 2).

ОСОБА_1 та її родина отримує виплати в розмірі 1781 євро, згідно з Кодексом соціального права та має план співпраці на період з 15 грудня 2024 року по 15 червня 2025 року (а. с. 162 - 163 т. 1).

10 квітня 2024 року старостою Прибірського старостинського округу, Іванківська селищна рада, складено акт підтвердження факту проживання на території Іванківської селищної ради, підписаний сусідами, згідно якого, ОСОБА_1 дійсно проживала разом зі своїм сином ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 з 23 травня 2018 року по 05 червня 2019 року без реєстрації (а. с. 234 т. 1).

Листом від 25 червня 2024 року на адвокатський запит Іванківською селищною радою Вишгородського району Київської області повідомлено, що селищною радою проведено службове розслідування щодо виконання службових обов`язків старостою Прибірського старостинського округу та діловодом Іванківської селищної ради. Комісією з проведення службового розслідування встановлено, що в період з 23 травня 2018 року по 05 червня 2019 року ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 проживали в АДРЕСА_3 не постійно, а періодично (а. с. 57 - 58 т. 2).

Згідно характеристики на ОСОБА_4 , вихованця дошкільного навчального закладу «Зіронька», м. Узин, за час перебування в ДНЗ з жовтня 2018 року мати дитини працівники бачили декілька разів. Мати не відвідувала батьківські збори, не приходила на свята, не цікавилася справами дитини в ДНЗ. В основному в ДНЗ хлопчика приводив та забирав батько або баба. 2-3 рази на рік хлопчик оздоровлювався на морі з батьком і бабою. По реакції ОСОБА_10 зрозуміло, що він дуже любить батька і бабу (а. с. 67 т. 1).

Згідно відповіді на адвокатський запит від 27 травня 2024 року, наданої закладом дошкільної освіти ясла-садок № 37 Рівненської міської ради, дитина - ОСОБА_11 , була зарахована до ЗДО № 37 з 12 грудня 2018 року, вибув з дитячого садка в квітні 2019 року згідно заяви матері. Кошти за харчування дитини в дитячому садку сплачувала мати ОСОБА_1 . За терміном часу та відсутністю основного вихователя, зі слів підмінного вихователя дитину в дитячий садок приводила і забирала мати, а батька не бачили (а. с. 235 т. 1).

Згідно довідок від 18 квітня 2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, з фактичним місцем проживання у АДРЕСА_4 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 (а. с. 41 - 42 т. 2). Адреса фактичного місця проживання співпадає з зареєстрованим місцем проживання матері ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , зазначеним в укладеному неї договорі купівлі-продажу квартири.

Згідно характеристики на ОСОБА_4 , учня 2 класу Узинського ліцею «Успіх», затвердженого директором і класним керівником, дитина навчається в ліцеї з 01 вересня 2022 року, до першого класу дитину привів батько. ОСОБА_3 постійно підтримує контакт з вчителем, відвідує батьківські збори, опікується дитиною, відповідально ставиться до розвитку та виховання сина, учень має все необхідне для результативного навчання, завжди виглядає охайно. Щодня у школу та зі школи учня супроводжував батько, іноді баба. Дуже рідко перед вихідними могла забрати мати. 29 вересня 2023 року у п`ятницю мати ОСОБА_1 забрала ОСОБА_10 на вихідні, більше у школу на навчання хлопчик не вийшов. Батько повідомив, що мати без його дозволу вивезла дитину за кордон, не повідомивши про зміну місця проживання дитини і школу. Під час проживання з матір`ю, ОСОБА_1 у Німеччині, ОСОБА_10 виходив на дистанційні уроки нерегулярно, мати пояснювала це тим, що у них або немає часу, або дитина йде в басейн, або у нього болить живіт, або мати переплутала час, або ж не виходила на зв`язок без пояснень. Тому навчальний матеріал другого класу ОСОБА_10 засвоїв на середньому рівні (а. с. 21 т. 1).

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 видано посвідки на проживання у м. Брілон, Німеччина, зі строком дії до 04 березня 2025 року (а. с. 150 - 153 т. 1).

Згідно відповіді Ліцею № 20 Оболонського району м. Києва на адвокатський запит, наданої 19 вересня 2024 року, причиною відрахування ОСОБА_4 з ліцею з 31 серпня 2023 року є запит від ОСОБА_1 , матері ОСОБА_4 , на продовження навчання її сина в країні тимчасового перебування (Німеччині) та заява на відрахування зі складу учнів закладу (а. с. 162 - 165 т. 2).

На а. с. 48 т. 1 знаходиться підтвердження зарахування ОСОБА_3 до школи подовженого дня в секторі початкового ступеня освіти в мережі початкових шкіл Тюлен-Альме-Хоппеке, на 2024/2025 навчальний рік, видане 21 лютого 2024 року бургомістром м. Брілон.

Згідно характеристики учня ОСОБА_12 , виданої 08 квітня 2024 року католицькою початковою школою в м. Брілон Мережі початкових шкіл Тюлен-Альме-Хоппеке, ОСОБА_10 навчається у 2 класі, швидко освоївся в колективі, добре справляється з повсякденним шкільним життям. Додатково до ранкових занять, після обіду ОСОБА_10 навчається онлайн в українській школі (а. с. 236 т. 1).

30 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до окружного управління поліції м. Брілон з заявою про викрадення дитини, яке сталося 25 березня 2024 року (а. с. 45 - 47 т. 1).

15 квітня 2024 року в ЄРДР зареєстровано заяву ОСОБА_1 щодо можливого викрадення її сина ОСОБА_4 (а. с. 238 т. 1).

Листом від 24 квітня 2024 року Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області представника ОСОБА_1 повідомлено, що з питань неналежних виконань батьківських обов`язків сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у службі у справах дітей та сім`ї не перебували; скарг від батька дитини ОСОБА_3 щодо заборони спілкування з сином до органу опіки та піклування Узинської міської ради не надходило, оскільки дитина відповідно до наданих документів фактично проживала без реєстрації з батьком; батько дитини ОСОБА_3 звернувся з заявою від 01 квітня 2024 року до служби у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області щодо надання висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з ним (а. с. 239 т. 1).

05 квітня 2024 року інспектором Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області відібрано письмові пояснення у ОСОБА_1 про те, що 30 вересня 2023 року вона з сином виїхала до Німеччини з метою захисту дитини від бойових дій на території України. 14 березня 2024 року до її місця проживання в Німеччині приїхала баба її дитини ОСОБА_5 , яка запропонувала поїхати разом з сином на відпочинок у Чехію, на що ОСОБА_1 погодилася і надала документи дитини. Під час розмови ОСОБА_5 повідомила, що вони їдуть з онуком на декілька днів. В подальшому 30 березня 2024 року до неї зателефонував колишній чоловік ОСОБА_3 та повідомив, що син знаходиться у нього, а саме у м. Узин, де буде проживати (а. с. 140 - 142 т. 1).

На а. с. 79 т. 1 знаходиться оптичний диск з відеозаписами, на яких зафіксовано, що ОСОБА_1 у дворі приватного будинку вмовляє ОСОБА_4 підійти до неї і обійняти, проте він категорично відмовляється, пояснює, що мати його била.

На а. с. 45 т. 2 знаходиться оптичний диск з відео, аудіозаписами та фотознімками спільного життя ОСОБА_1 з ОСОБА_4 . На аудіозаписі за 06 квітня 2024 року дитина каже матері «Мамо, я тебе дуже люблю, будемо зустрічатися, після війни я приїду до вас в Німеччину».

24 червня 2024 року рішенням виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області № 55 затверджено висновок органу опіки та піклування про розв`язання спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2015 року народження (а. с. 4 - 8 т. 2).

Згідно даного висновку, працівниками Служби проведено бесіди з малолітнім ОСОБА_4 , його батьками, обстежено житлово-побутові умови за місцем реєстрації дитини та місцем фактичного проживання, про що складено відповідні Акти обстеження умов проживання.

Згідно з довідкою відділу ЦНАП Узинської міської ради від 08 квітня 2024 року № 11-16-16, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , всього в будинку зареєстровано 8 осіб.

За результатами обстеження житлово-побутових умов за місцем реєстрації дитини складено Акт обстеження умов проживання від 12 червня 2024 року в присутності ОСОБА_1 . Встановлено, що документи про право власності на вказаний будинок перебувають в стадії переоформлення (спадкова справа № 18/24, заведена у приватного нотаріуса Шараєвської О.А.), для дитини у будинку є кімната, облаштована необхідними меблями та приладдям, сезонний одяг. З`ясовано, що станом на 12 червня 2024 року існує заборгованість за електроенергію та водопостачання, газопостачання у будинку відключене, також є заборгованість з надання послуг газопостачання. Проте встановлено твердопаливний котел, плита для приготування їжі електрична. Станом на 14 червня 2024 року водопостачання в будинку припинене повністю в зв`язку з виявленими технічними порушеннями (безобліковий відбір води) та самовільним приєднанням до комунальних мереж водопостачання, що не дає можливості забезпечити повноцінні умови для проживання дітей.

Відповідно до актів обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 від 03 квітня 2024 року та від 11 червня 2024 року, складеними Службою, ОСОБА_4 фактично проживає разом з батьком по АДРЕСА_1 . Власником зазначеної квартири є батько ОСОБА_3 , борги за комунальні послуги відсутні. Умови проживання дитини у належній батькові ОСОБА_3 квартири хороші, згідно з актами, у дитини є окрема кімната, яка повністю умебльована, гаджети для навчання, іграшки, книги.

За заявою ОСОБА_3 також було обстежено умови проживання за адресою АДРЕСА_4 , де на період літніх канікул в зв`язку з частими відключеннями електроенергії, тимчасово разом з батьком перебуває малолітня дитина ОСОБА_4 . Будинок належить бабусі хлопчика ОСОБА_5 . Для хлопчика облаштована окрема кімната, наявне все необхідне приладдя, іграшки для навчання та розвитку.

Мати ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу при народженні дитини згідно з постановою КМУ від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», про що свідчить довідка від 10 червня 2024 року № 312/28-0512. Також ОСОБА_1 надала письмову інформацію про отримання нею заробітної плати у період з 11 квітня 2024 року по 30 квітня 2024 року в сумі 5104 грн. та відомості про реєстрацію 28 травня 2024 року себе приватним підприємцем. Інформація про інші доходи матері, в тому числі на момент складання висновку, відсутні.

Батько ОСОБА_3 працює за основним місцем роботи в КП «Узинзеленбуд», має офіційний дохід, займається господарською діяльністю. У характеристиці учня 2 класу ОСОБА_4 , наданою Узинським ліцеєм «Успіх» Узинської міської ради, де дитина навчається з 01 вересня 2022 року, зазначено, що «у школу та зі школи учня супроводжував тато, інколи бабуся. Дуже рідко перед вихідними могла забрати мама. Батько постійно підтримує контакт з вчителем, опікується дитиною, відповідально ставиться до розвитку та виховання сина». Педагогами зазначено, що під час проживання з матір`ю за кордоном ОСОБА_10 виходив на дистанційні уроки нерегулярно.

Згідно з висновком практичного психолога про результати психологічного дослідження від 04 квітня 2024 року, наданим Службі батьком хлопчика ОСОБА_3 , «найбільш значущим та емоційно близьким для дитини на даний час є батько - ОСОБА_3 . Між ними спостерігаються позитивні, теплі, довірливі взаємовідносини, тісний психологічний контакт, емоційний добробут. Батько хлопчика утворює для дитини соціально-підтримуюче середовище».

Аналізуючи результати психодіагностики, психолог дійшов висновку, що мати ОСОБА_1 «для хлопчика емоційно менш приваблива, на даний час вона малозначуща для дитини, син ОСОБА_10 переживає негативні емоції щодо неї; найбільш ймовірно, що між матір`ю та дитиною склалися конфліктні взаємини». У бесіді з представником Служби хлопчик висловив однозначне бажання проживати зі своїм батьком.

Із зазначеного вбачається, що батько ОСОБА_13 приділяє більше уваги вихованню сина й відповідальніше ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, піклується про дитину, забезпечує його одягом, харчуванням, засобами для розвитку, син перебуває на його вихованні та утриманні. Вбачається, що за час окремого проживання батьків і, відповідно, проживання малолітньої дитини з батьком у дитини сформувалося звичне для неї комфортне, безпечне структуроване середовище, стосунки у родині добрі, дитина почувається впевнено і безпечно.

Прослідковується також на підставі письмової інформації у даній справі, що надана сторонами спору, та не заперечується матір`ю - ОСОБА_1 , що у період з 2018 по 2024 роки ОСОБА_1 безсистемно змінює місце проживання дитини, а саме АДРЕСА_5 , переїзд до ФРН.

Так, власне, ОСОБА_1 надала довідку про місце проживання від 16 лютого 2021 року з вказівкою про своє проживання в м. Узин у період з 05 грудня 1990 року по 16 лютого 2021 року; акт № 3 Іванківської селищної ради від 10 квітня 2024 року про підтвердження факту проживання в с. Прибірськ у період з 23 травня 2018 року по 05 червня 2019 року; довідку Рівненської міської ради від 27 травня 2024 року № 75 про проживання її та сина ОСОБА_10 у м. Рівне з 12 грудня 2018 року по квітень 2019 року включно; копію договору оренди житла у м. Києві від 21 жовтня 2021 року по 01 березня 2022 року; інформацію про навчання сина ОСОБА_10 у період 2021-2022 навчального року в ліцеї № 20 Оболонського району м. Києва; про перебування сина ОСОБА_10 з 27 листопада 2023 року у Німеччині, про що свідчить довідка від 01 квітня 2024 року мережі початкових шкіл Тюлен-Альме-Хоппеке.

Також у розпорядженні органу опіки та піклування - виконавчого комітету Узинської міської ради наявний лист Іванківської селищної ради від 17 червня 2024 року № 06-34-1792 про те, що в період з 23 травня 2018 року по 05 червня 2019 року ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 проживали в АДРЕСА_3 не постійно, а періодично, з цього випливає, що інформація, зазначена у акті № 3 підтвердження факту проживання особи на території Іванківської селищної ради від 10 квітня 2024 року містить не уточнені відомості. Таким чином, є підстави констатувати факт подання ОСОБА_1 письмової інформації, яка була в подальшому спростована, тобто є недостовірною.

Відповідно до ст. 19, 160, 161 СК України, розглянувши акти обстеження умов проживання дитини, висновок практичного психолога про результати психологічного дослідження, характеристику на дитину, обговоривши можливості та перспективи проживання дитини, діючи виключно в інтересах дитини, встановлено висновок органу опіки та піклування Узинської міської ради про те, що дитині ОСОБА_4 доцільно проживати разом з батьком ОСОБА_3 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

В судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача за первісним позовом підтримав вимоги, просив задовольнити, позов ОСОБА_1 не визнав, надав пояснення. Вказав, що фактично вихованням ОСОБА_10 займається батько, який жодним чином не обмежує права матері. При цьому дитина сама відмовляється спілкуватись з матір`ю. Останні роки життя і постійне середовище хлопчика - це місто Узин, інколи жив у бабусі в с. Тарасівка, з вересня 2022 навчається в ліцеї «Успіх» в Узині, в садочок також ходив в Узині. Мати хлопчика постійно змінює місця проживання, проживала в різних містах.

Представник відповідача за первісним позовом під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, позов ОСОБА_1 підтримала та просила задовольнити, надала пояснення по суті. Вказала, що дитина проживала з ОСОБА_14 в орендованій квартирі в м. Київ, потім приїхали в ОСОБА_15 під час повномасштабного вторгнення, а потім виїхали в Німеччину. Там ОСОБА_16 з дітьми проживала в соціальній квартирі і отримувала допомогу. Згодом бабуся - матір батька хлопчика, попросила відпустити онука з нею на відпочинок, однак сина вивезла в Україну. Матір звернулась до правоохоронних органів. У ОСОБА_1 троє дітей від різних чоловіків. З 2016 року ОСОБА_1 працювала менеджером на гральних автоматах неофіційно. Адвокат матері ОСОБА_10 вказує, що спілкувалась з дитиною і він дійсно відмовився розмовляти з матір`ю, але причину не назвав. ОСОБА_1 незрозуміла така поведінка сина, тому вона вважає, що на дитину чинять тиск. Визнала, що у зв`язку з характером роботи ОСОБА_17 , вона часто змінює адресу проживання. З цієї ж причини, її син деякий час жив у бабусі - матері ОСОБА_11 . Зазначила, що думка дитини є важливою, але не є абсолютною.

Представник Служби у справах дітей Узинської міської ради в судовому засіданні послалась на рішення органу опіки та піклування про розв`язання спору, просила задовольнити позов батька та відмовити у задоволенні позову матері. Зазначила, що була проведена бесіда з дитиною і складені акти оцінки потреб, тому служба дійшла висновку, що стабільним життя дитини буде саме з батьком. Вона особисто спілкувалась з дитиною, який просив її бути з татом та бабусею. Можливо у дитини був стрес внаслідок переїзду в Німеччину. Після допиту свідків в судовому засіданні вона впевнилась про необхідність проживання дитини з батьком.

В судовому засіданні заслухано думку дитини ОСОБА_4 , який зазначив, що йому 8 років, живе в Узині та навчається в третьому класі другої школи. Навчатись подобається. Ходить на бокс. Живе з татом та його дружиною ОСОБА_18 , яка добре до нього ставиться. На вихідні та вечорами їздить до бабусі з дідусем. Завжди жив з батьком, до мами їздив на вихідні та «коли позве». Вказує, що не хоче жити з мамою, бо мама його била. В нього є брат ОСОБА_20 , якому 18 років і ОСОБА_21 - 2 роки. Тато його не наказує, з ним все добре, водить в школу та на гуртки. В Узині краще, ніж в Німеччині, бо тут він народився і тут цікавіше. Коли вони виїжджали в Німеччину, мама забрала в нього телефон, щоб він не повідомив батьку. В Німеччині жив в одній кімнаті з мамою, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 - маминим нареченим. Вказує, що коли наколядував кошти, то витратив лише 10%, інші поклав на шафу, але мама каже, що там коштів не було. Вказує, що мама забирала кошти, які йому надсилали на карточку тато, бабуся і дідусь. В Німеччині мама купила йому комп`ютер та телефон, але за бабусині гроші. На вихідних гуляє з друзями, будують землянку і грають там. В Узині у нього своя кімната, школа рядом з домом, уроки з ним робить тато або бабуся. В Німеччині ходив до школи і дивився за ОСОБА_22 . Також були дистанційні уроки в українській школі. Там гуртків не було. Гроші витрачав на заправці на солодке, але дуже мало витрачав, бо мама забирала. Трохи вивчав німецьку мову, але йому не дуже там подобалось, в Україні краще. Вказує, що має брата ОСОБА_24 і сестру ОСОБА_25 по батьковій лінії. ОСОБА_24 в Узині живе, а ОСОБА_59 - в селі.

Крім того, судом першої інстанції були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надала покази, зазначивши, що ОСОБА_3 є її сином. З дня народження онука родина три місяці жила в м. Біла Церква. Потім свідок з сином виховувала онука, які проживали в неї. Періодично возили онука до мами на тиждень або на десять днів і забирали назад. Вона ( ОСОБА_1 ) часто міняла місце проживання, просила не позбавляти її батьківських прав. Одного дня вона ( ОСОБА_1 ) забрала сина зі школи і вивезла за кордон без дозволу. Син звертався в міграційну службу з цього приводу. ОСОБА_26 ОСОБА_10 повідомляв, що вона його залишає без нагляду. Забезпеченням онука займався син і вона (свідок), а не матір. Зараз хлопчик ходить у школу. Син ніколи не перешкоджав бачитись відповідачу з дитиною. Після початку війни свідок забрала ОСОБА_27 з її новим чоловіком і дитиною жити до себе. ОСОБА_10 вивезла з Німеччини через те, що він плакав там. ОСОБА_16 привела сірійця в квартиру. Сусід в Німеччині повідомив, що краще забрати дитину. Хлопчик думав, що сожитель ОСОБА_28 душить маму. Зараз ОСОБА_29 проживає з татом, на вихідні приїздить до неї (свідка). Вказує, що не забирала онука самовільно з Німеччини, ОСОБА_16 надала їй документи. Вважає, що дитині краще проживати з батьком, тому що він вже не маленький і висловлює чітко свою думку, а саме що охоче бути з татом, в них тісний зв`язок. В 2016 році придбали квартиру сину і вони (позивач з сином) в ній живуть.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні надала покази, зазначивши, що є сусідкою позивача ОСОБА_3 в м. Узин з 2016 року, знає дитину ОСОБА_10 з двох-трьох місяців. Він (хлопчик) живе постійно з батьком, а інколи його возили до матері. Колись хлопчик казав сину свідка, що його мама не така як його. Батьком старшого сина свідка є позивач ОСОБА_3 . Діти брати по батьку, товаришують і часто їздять разом до бабусі ОСОБА_31 .

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні зазначила, що проживає в с. Тарасівка і є сусідкою бабусі ОСОБА_31 та її сина. ОСОБА_33 з народження проживав весь час з батьком, крім перших трьох місяців. ОСОБА_16 інколи брала до себе дитину, але тимчасово. Він і зараз проживає з батьком, але бабуся і дідусь їм допомагають. Батько постійно займається вихованням свого сина.

Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні зазначила, що знає ОСОБА_1 , оскільки зустрічалась з її сином ОСОБА_35 . Останній рік ОСОБА_16 жила в Німеччині з сином ОСОБА_35 та ОСОБА_10 , жили в наданій квартирі. ОСОБА_10 навчався в школі. ОСОБА_16 доглядала за ним, він (хлопчик) там був усім забезпечений. Свідок разом з родиною ходили гуляти в футбол і баскетбол. Потім ОСОБА_16 відпустила ОСОБА_36 з бабусею на відпочином в Чехію.

Свідок ОСОБА_37 в судовому засіданні зазначила, що не є близькою знайомою сторін, бачила їх в м. Узин та інколи пересікались з ОСОБА_38 , оскільки вони однолітки. Бачила її з сином та коляскою. Коли ОСОБА_16 намагалась побачитись з сином, свідок поїхала з нею в с. Тарасівка, викликали поліцію. ОСОБА_10 був дуже зажатим перед матір`ю, в присутності свідка сказав, що не піде до неї (матері), бо не хоче.

Свідок ОСОБА_39 в судовому засіданні зазначив, що є громадянином Вірменії, живе в с. Прибірськ, є вітчимом ОСОБА_28 та проживає з ОСОБА_40 . Вказує, що в 2017-2018 роках ОСОБА_16 проживала в м. Василькові з ОСОБА_42 , потім у Києві та Узині. Син ходив у садочки та в приватну школу. Хлопчик часто розповідав про бабусю ОСОБА_18 . Коли ОСОБА_16 з сином проживали разом, він (свідок) не знає, ким працювала ОСОБА_16 . Допомагав їм, бував в гостях. В Узині вона ( ОСОБА_16 ) жила в будинку матері. Позивача (за первісним позовом) вперше бачить.

Свідок ОСОБА_44 в судовому засіданні зазначила, що є матір`ю ОСОБА_1 , бабусею ОСОБА_45 та проживає в с. Прибірськ Київської області. Сторони розійшлись, тому що зять гуляв у автомати і програвав гроші, не працював. Крім того, «простягав руки» до ОСОБА_28 і душив її. ОСОБА_46 ніколи в житті не працював і жив «під крилом» матері. До війни ОСОБА_16 з сином жили в Києві. Батько хлопчиком ніколи не цікавився, лише його матір (бабуся) цікавилась. ОСОБА_26 ніколи не скаржився на ОСОБА_27 . Наразі ОСОБА_29 боїться її (свідка), він наляканий. Сьогодні їй дали поспілкуватись з онуком. З початком війни вони потрапили в окупацію. Після звільнення ОСОБА_16 з дітьми приїхала в м. Узин у квітні 2022 року. Зараз донька в Німеччині працює в готелі, прибирає. ОСОБА_47 вивезла його з Німеччини обманом, так їй дочка казала.

Свідок ОСОБА_48 в судовому засіданні зазначила, що є сусідкою ОСОБА_17 в м. Узин і знає її, ОСОБА_49 не знає. З ОСОБА_50 раніше працювали та товаришували, їх діти разом грались. ОСОБА_29 комунікабельний, але багато чого йому дозволяють. Якось хотів розбити телефон, щоб перевірити, що буде з ним. Він казав, що бабуся купить інший. Коли виїжджали за кордон, ОСОБА_29 радів. Після повернення, свідок не бачила в м. Узин ОСОБА_36 з татом. Хлопчик був щасливий, коли був з матір`ю. Вони проживали в будинку поряд з її (свідка) до моменту виїзду в Німеччину. Після повернення дитини, свідок бачила його (хлопчика) всього два рази, коли мама намагалась зустрітися з сином. Вказує, що в період проживання ОСОБА_28 в м. Узин, та ходила на роботу, а дідусь з бабусею за домовленістю забирали ОСОБА_36 зі школи. Декілька разів це бачила. Коли мама повернулась з Німеччини, ОСОБА_36 виводили до неї на зустріч, але він не йшов на контакт. Поруч був дідусь. Була також поліція. Другий раз був більший доступ до дитини, ОСОБА_29 був наляканий.

Свідок ОСОБА_51 в судовому засіданні зазначила, що є сусідкою і другом ОСОБА_11 , знає його з 2016 року. Він працює і виховує сина. Спокійний і живе з цивільною дружиною ОСОБА_18 , в неї є донька ОСОБА_52 . Також знає ОСОБА_53 , але рідко її бачила. Вихованням та оздоровленням сина займався батько. Свідок була з ними, бабусею та дідусем на відпочинку, мами не було.

Свідок ОСОБА_54 в судовому засіданні зазначила, що є вихователем дитячого садочку «Зірочка» в м. Узин. ОСОБА_29 був її вихованцем у молодшій та середній групах. Відвідував садочок з трьох років, якийсь час його не було. Вперше до закладу хлопчика привела мама, але потім батько водив, або дідусь чи бабуся. Маму дуже рідко бачили. Нам пояснювали, що вона працює. Тато, дідусь та бабуся дуже активні, вони цікавились усіма питаннями, допомагали з приводу питань, пов`язаних з садочком.

Свідок ОСОБА_55 в судовому засіданні зазначила, що є вчителем початкових класів ОСОБА_56 . Він з першого класу навчається в неї. Ним дійсно займається три людини - тато, бабуся, дідусь. Був період онлайн навчання, коли хлопчик знаходився в Німеччині, ОСОБА_29 досить часто не виходив на зв`язок. Мама інколи пояснювала причини, однак часто не пояснювала. Коли ОСОБА_29 повернувся, то він здивувався, що багато не знає і багато пропустив матеріалу. На даний час хлопчик регулярно ходить до школи і робить завдання. Він усім забезпечений і дуже любить тата, бабусю, дідуся. Бачила як він стрибав на шию татові з радістю, це все видно з поведінки ОСОБА_56 . Зазвичай всі батьки цікавляться навчанням дітей, але від мами ОСОБА_10 не такого чула. На думку свідка, хлопчику добре з татом, бабусею та дідусем. Після повернення з Німеччини він ( ОСОБА_29 ) казав, що боїться ходити до школи, щоб його мама не забрала. ОСОБА_29 показував зошит з німецької мови. Останні два місяці в Німеччині він не виходив на заняття, він там сумував.

29 травня 2024 року ОСОБА_1 заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, проведення якої доручити експертам КНДІСЕ, на розгляд та вирішення експертизи поставити питання: яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батьків та методи їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини; чи має залежність оцінки сімейної ситуації ОСОБА_4 від впливу з боку батьків та інших дорослих; чи спроможний малолітній ОСОБА_4 з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього, виявляти прихильність до когось з батьків; чи є доцільним в інтересах малолітнього ОСОБА_4 зміна місця його проживання, з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку; який вплив на психологічний стан малолітнього ОСОБА_4 може здійснювати його батько/матір; з тим (з батьком чи з матір`ю) малолітній ОСОБА_4 бажає проживати; чи вплине, а якщо так, то яким чином, зміна умов проживання, виховання та оточення малолітнього ОСОБА_4 на його психологічний стан у випадку передачі дитини від матері до батька (а. с. 110 - 111 т. 1).

29 травня 2024 року стороною ОСОБА_1 заявлено клопотання про витребування доказів для виключення обставин, що позов ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини пов`язаний з врученням повістки ОСОБА_3 і з метою звільнення від військової служби, просила витребувати у Білоцерківської РТЦК інформацію щодо перебування на обліку, статусу ОСОБА_3 та про вручення йому повістки (а. с. 114 - 115 т. 1).

В судовому засіданні 20 серпня 2024 року протокольною ухвалою, занесеною до журналу судового засідання, судом відмовлено в задоволенні зазначених клопотань (а. с. 89 - 90 т. 2). Відмова в задоволенні клопотання про призначення експертизи мотивована судом встановленим порядком щодо з`ясування думки дитини в судовому засіданні та відсутністю згоди на проведення такої експертизи щодо дитини з боку батька. Такі процесуальні дії також відображені в описовій частині судового рішення (а. с. 206 т. 2).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За правилом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 цього СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, що дублюється з ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

У статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У § 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно з частин 1-2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суди повинні з урахуванням обставин справи та бажання дитини, оцінити її найкращі інтереси, зокрема забезпечення стабільного, надійного середовища перебування, навчання та розвитку дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги обставини, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач люблять сина ОСОБА_10 , мають емоційний зв`язок із ним та кожен з них бажає, щоб дитина проживала саме з ним. Хлопчик за час свого життя періодично за домовленістю між батьками проживав з ними почергово, в залежності від обставин. Баба зі сторони батька ОСОБА_58 присутня на рівні батьків у житті дитини. Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, відповідач за первісним позовом без згоди на те позивача вивезла ОСОБА_10 за кордон, де в достатній мірі виконувала свої батьківські обов`язки. Мати переймається життям дитини та засмучена відсутністю спілкування з ним. Між сторонами припинені сімейні відносини та наявний конфлікт. У дитини досить тісний зв`язок з батьком і вона категорично та впевнено бажає проживати саме з батьком. Батько створив необхідні умови для навчання та розвитку дитини в Україні, де дитина має окрему кімнату та все необхідне.

Суд першої інстанції врахував та погодився з висновком органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, про доцільність проживання дитини разом з батьком. Апеляційний суд не вбачає в цьому процесуальних порушень, оскільки висновок є обґрунтованим, відповідає інтересам малолітньої дитини, обставини, які у ньому зазначені, ОСОБА_1 не спростовані.

Доводи апеляційної скарги, що висновок органу опіки та піклування Узинської міської ради № 55 від 24 червня 2024 року складений та затверджений подругою баби відповідача, що вказує на його недостовірність, не підтверджені будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом як припущення.

Крім того, судом враховано, що батько разом з дитиною проживають разом протягом тривалого часу та мають тісний зв`язок, при цьому мати дитини цим рішенням не позбавлена прав та обов`язків приймати участь у вихованні ОСОБА_10 .

Апеляційний суд також зазначає, що мати дитини, яка безумовно відіграє важливу роль у житті дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Судом першої інстанції з`ясовано та враховано думку дитини ОСОБА_4 , який висловив бажання проживати разом з батьком, та з пояснень якого судом першої інстанції встановлено наявність сталих соціальних зв`язків з батьком, бабою і дідом, які опікуються ним, водять до школи і на розвиваючі заняття, допомагають виконувати шкільні завдання, місце навчання у м. Узин поруч з домом, у квартирі в нього є власна кімната, враховано психологічний стан дитини, яка повідомила, що він тут народився, йому тут подобається, тут цікавіше, з батьком у нього все добре, тут він має друзів, з якими грається.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Отже, законодавець визначив, що умовою постановлення судом рішення всупереч думки дитини, яка може її висловити, є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Схожі зі статтею 171 СК України положення закріплені і у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (дія якої, відповідно до Закону України від 03 серпня 2006 року № 69-V, поширюється, зокрема, на розгляд судами справ про визначення місця проживання дитини) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

У рішенні від 02 лютого 2016 року у справі «N.Ts. and Others v. Georgia», заява № 71776/12, § 72, ЄСПЛ вказував, що діти мають право на те, щоб з ними консультувалися та їх вислуховували з питань, що їх стосуються. Зокрема по мірі того, як діти дорослішають, і з плином часу вони можуть формулювати власну думку про свій контакт (спілкування) з батьками, суди повинні приділяти належну увагу їхнім поглядам і почуттям, а також праву на повагу до їхнього приватного життя.

Верховний Суд в постанові від 20 листопада 2024 року в справі № 225/2468/21 (провадження № 61-8289св24) звертає увагу, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав, до основних із яких належить право, із досягненням відповідного рівня соціального та особистісного розвитку (достатнього рівня розуміння), вільно висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя, та право бути почутою будь-яким органом чи особою, уповноваженою на вирішення цих питань.

Закріплення вказаних прав у національному та міжнародному законодавстві підкреслює, що дитина має право на повагу до свого приватного життя, а суд не може допускати свавільного втручання у права дитини.

Під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, суд, зважаючи на вік дитини та обставини справи, може безпосередньо заслухати її думку, шляхом проведення бесіди (опитування) у судовому засіданні, за участі, якщо це необхідно, фахівця з дитячої психології.

Крім того, з урахуванням обставин справи, суд може з`ясувати думку дитини, доручивши органу опіки та піклування під час підготовки відповідного письмового висновку щодо розв`язання спору, передбаченого частиною п`ятою статті 19 СК України, провести бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах та повідомити суд про результати цієї бесіди.

Думка дитини, яка не досягла віку 14 років, при вирішенні спору про визначення її місця проживання не може розглядатися судом, як право вето, разом із тим ухвалення судом рішення всупереч думці дитини має бути належним чином мотивоване, в першу чергу, інтересами дитини.

В постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року в справі № 619/4208/21 (провадження № 61-6866св24) роз`яснено, що думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року в справі № 710/1678/18 (провадження № 61-8345св22) викладено правовий висновок, що при визначенні місця проживання дитини суди зобов`язані враховувати психологічний стан дитини, проте лише за умови призначення судово-психологічної експертизи у встановленому законом порядку у разі необхідності із урахуванням встановлених обставин справи.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової психологічної експертизи з метою визначення психологічного стану малолітнього сина, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, оскільки призначення судової експертизи є правом суду з метою встановлення даних, які входять до предмету доказування у справі, однак в даному випадку судом не встановлено підстав для задоволення такого клопотання, з огляду на те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком складено, в тому числі, з урахуванням висновку практичного психолога про результати психологічного дослідження від 04 квітня 2024 року, наданим Службі батьком хлопчика ОСОБА_3 , «найбільш значущим та емоційно близьким для дитини на даний час є батько - ОСОБА_3 . Між ними спостерігаються позитивні, теплі, довірливі взаємовідносини, тісний психологічний контакт, емоційний добробут. Батько хлопчика утворює для дитини соціально-підтримуюче середовище».

У клопотанні ОСОБА_1 про призначення експертизи жодних належних обґрунтувань щодо недопустимості висновку психолога не наведено, а лише викладено абстрактну і загальну думку, що кваліфікація психологів-фахівців, які не мають атестації судових експертів, найчастіше не дозволяє їм зробити висновок відповідно до існуючих вимог, що суттєво знижує вагомість цих висновків у суді. Відтак, підстав для задоволення клопотання у суду першої інстанції не було.

Апеляційний суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14 червня 2023 року в справі № 760/31518/21 (провадження № 61-5668св23), згідно якої доводи касаційної скарги щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової психологічної експертизи з метою визначення психологічного стану малолітнього сина, є необґрунтованими, оскільки призначення судової експертизи є правом суду з метою встановлення даних, які входять до предмету доказування у справі, судом не встановлено підстав для задоволення такого клопотання відповідача, оскільки у справі наявні інші висновки спеціалістів.

Апеляційний суд не може погодитись з необґрунтованими доводами апеляційної скарги, що відмовивши в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів, суд першої інстанції порушив принцип змагальності, внаслідок чого вона була позбавлена можливості перевірити, чи не є метою даного позову є відстрочка або ухилення ОСОБА_3 від мобілізації, з огляду на те, що позовні вимоги стосуються визначення місця проживання дитини, а не встановлення факту самостійного виховання дитини.

Апеляційний суд також звертає увагу, що третьою особою ІНФОРМАЦІЯ_6 під час розгляду справи до суду першої інстанції будь-яких заперечень проти позову ОСОБА_3 не направлялося.

Є безпідставними і такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи довідками про доходи ОСОБА_3 , наданими КП «Узинзеленбуд» (а. с. 22 т. 1, 121 т. 2), доводи апеляційної скарги, що доводи ОСОБА_3 щодо своєї можливості утримувати дитину належним чином не відповідають дійсності. Крім того, висновком органу опіки та піклування встановлено, що батьком забезпечені належні умови для проживання дитини.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача на питання суду повідомив, що на даний час ОСОБА_1 повернулася до Німеччини, де вона проживає у соціальному житлі.

Апеляційний суд враховує, що житлово-побутові умови проживання ОСОБА_1 в Німеччині уповноваженими органами опіки не обстежувалися, в матеріалах справи відсутні докази створення в даному житлі умов для виховання та розвитку дитини, не встановлені особи, які проживають в житлі, родинний ступінь їх зв`язку.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи ставлення сторін до дитини, участь кожного з них у її вихованні, більшу прихильність дитини до батька, який створив належні умови для виховання та розвитку дитини, яка має стійкі соціальні зв`язки за нинішнім місцем проживання, та за відсутності відомостей про створення таких умов за актуальним місцем проживання матері, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, яким визначено місце проживання дитини з батьком.

Апеляційний суд звертає увагу на позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року в справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), у якій зазначено, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 не надав покази в якості свідка та жодного разу не брав участі в судових засіданнях, що обумовлено його фактичною незацікавленістю в розгляді справи, є припущенням ОСОБА_1 щодо мотивів процесуальної поведінки іншої сторони, яке будь-яким чином не підтверджується і не спростовує правильних висновків суду першої інстанції по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.