Справа № 347/2369/24
Провадження № 2/347/105/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

19 лютого 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Сумарука І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

01.10.2024 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вищевказаним позовом. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що у вересні 2024 року відповідач ОСОБА_2 на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook поширила два дописи, які містять негативну інформацію про позивача, його матір, та рідну сестру. Зокрема у дописі було зазначено, що « ОСОБА_4 свекруха і колишній чоловік вивезли незаконно мого сина...», даний допис набув такого розголосу, що коментований не однією людиною. В другому дописі відповідач виклала вже фото позивача, його матері та рідної сестри та назвала: «Хочу зробити цих людей відомими! в житті такого ще не бачила і не стикатися. Викрали дитину». Вважає, що відповідач не мала права виставляти свої суб`єктивні бачення щодо позивача на розголос, чим грубо порушила його конституційні права. Адже насправді обставини полягають у тому, що шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Косівського районного суду від 16.10.2020 року №608/1977/20. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживав разом із матір?ю в м. Чортків, Тернопільської області. При цьому, відповідач (мати дитини) постійно чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, хоч він завжди оплачував аліменти та намагався бачити сина. У травні 2021 року Роза зникає з дитиною, з`ясовується що вони переїхали по місцю проживання її матері, в село Іспас, Вижницького району, Чернівецької області, залишає там сина із бабусею (яка має шкідливі звички) та виїжджає в Барселону. Щоб побачити дитину та забрати назад додому у місто Чортків, він змушений був залучитися підтримкою Служби у справах дітей Вижницької міської ради та місцевої поліції. Протягом 2021-2022 року відповідач кілька разів чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, в результаті чого він забирав дитину до себе. На даний час дитина проживає в Іспанії з ним, батьком дитини, та бабусею.

Зазначає, що в Іспанії він працює вже багато років. За роки багаторічної праці він набув позитивної ділової репутації, як сумлінний працівник, як людина яка працювала виключно в правовому полі та в межах покладених обовязків. У своїй роботі він завжди керувався такими якостями, як людяність, виконавчість та виваженість. Захист ділової репутації є завжди актуальним для будь-якої особи, оскільки негативна інформація, яка поширюється в засобах масової інформації, несе не тільки репутаційні наслідки а й впливає на рівень довіри з боку суспільства.

Проте, відповідач грубо порушила норму статті 34 Конституції України, якою встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб - на свій вибір. Така інформація повинна поширюватися із дотриманням законодавчих норм про її достовірність та не порушувати права інших осіб. Вважає, що такими дописами у мережі Facebook відповідач поширила про нього недостовірну образливу інформацію та таку, що ганьбить його гідність, честь та ділову репутацію.

У зв?язку із цим, просив визнати поширені відповідачем, ОСОБА_2 , відомості, щодо образливих висловлювань на нього в мережі інтернет, ОСОБА_1 , такими, що не відповідають дійсності, неправдивими та такими що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Зобов?язати відповідача в мережі інтернет на власній сторінці в ОСОБА_6 спростувати хибну інформацію, яка була нею опублікована про позивача шляхом написання допису. А також стягнути з неї на його користь суму сплаченого судового збору.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суд від 07.10.2024 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (відповідача) та призначено справу до судового розгляду на 13.11.2024 року.

13.11.2024 року розгляд справи відкладено, та роз`яснено представнику позивача, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження.

18.12.2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні на 19.02.2025 року.

В судове засідання 19.02.2025 року позивач та його представник не з`явились. Водночас від представника позивача повторно надійшла заява, в якій представник позивача просила закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Однак, суд вже ухвалі звертав увагу представника позивача, про те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. А тому в даному випадку суд розцінює заяву представника позивача, як про розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 про судове засідання була належним чином повідомлена, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/2369/24 відповідача ОСОБА_2 (а.с.58).

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК Українисуд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копії перекладу Індивідуальної виписки з реєстру мешканців № від 29.04.2024 року та № від 29.04.2024 року виданої Міською радою Мурсії, позивач ОСОБА_7 та його син ОСОБА_5 мешкають в АДРЕСА_1 (а.с.6, 7, 35).

Згідно копії рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 16.10.2020 року у справі №608/1799/20, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживання з матір`ю (а.с.8-9).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 13.05.2021 року, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідно до копії довідки №23038 28.9-24/8 від 13.08.2024 року виданої позивачу ОСОБА_1 Чортківським відділом державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за матеріалами виконавчого провадження №66360381, відкритого 03.08.2021 року, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 01 вересеня 2024 року відсутня (а.с.11).

Згідно повідомлення від 29.07.2024 року №12959/116/02 виданого Чортківським РУП ГУНП в Тернопільській області на запит адвоката Заводовської М.Л. фактів протиправних дій (чи будь-якої іншої неналежної поведінки) по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі сторони його матері ОСОБА_2 , не надходило. Проте мав місце факт 02.08.2021 року за повідомленням ОСОБА_1 про те, що дружина приїхала з їх спільною дитиною, якій 6 років в м. Чортків та не дає заявникові побачитись з дитиною (а.с.12).

Згідно копії довідки №44 виданої 13.08.2024 року КНП «Чортківська центральна міська лікарня» Чортківської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився на лікуванні з 02.01.2022 року по 10.01.2022 року з приводу лівобічного паратонзилярного абсцесу (а.с.13).

Згідно копії Виписного епікризу та копії Епікризу відділення невідкладної допомоги виданої лікарем Університетської лікарні ОСОБА_8 ), встановлено факт поступлення на лікування до медичної установи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-15, 16-18).

Також, згідно копії Доказу подання заяви про тимчасовий захист для переміщених осіб, таким в м. Мурсія/Іспанія зареєстровано ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

Відповідно до копії будинкової книги житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , за вказаною адресою з 20.07.2018 року зареєстровано місце проживання позивача ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20-22).

Відповідно до копії перекладу Безстрокового трудового договору, згідно наказу про зарахування на роботу №30 , ОСОБА_7 працює в ТОВ «Теплан Консруксьон і реабілітасьон», що в Іспанії, муніципалітет Альмораді (а.с.23, 34).

Відповідно до копії характеристики від 30.07.2024 року, виданої адміністратором ТОВ «Теплан Консруксьон і реабілітасьон» - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює на посаді кваліфікованого робітника другого розряду на вказаному підприємстві, по місцю праці характеризується позитивно (а.с.24).

Згідно копії витягу зі сторінки «Резерв+» реєстру «Оберіг» - позивач ОСОБА_1 , військовозобов?язаний та перебуває на військовому обліку Міністерства оборони України (а.с.25).

Згідно копії перекладу довідки про зарахування від 03.09.2024 року, ОСОБА_5 зарахований до Приватного центру дошкільної початкової та середньої освіти «Ерма» у 4 клас (а.с.26, 36).

Відповідно до копії скріншоту зі сторінки у інтернет мережі Facebook, в групі «Українці в Мурсії» міститься допис ОСОБА_11 наступного змісту: «Привіт всім! В мене виникла проблема. Колишня свекруха і колишній чоловік вивезли незаконно мого сина до ОСОБА_12 . На даний час не дозволяють мені бачитися і спілкуватися з сином. Будь ласка підкажіть як мені діяти в цій ситуації? Буду дуже вдячна за пораду» (а.с.27).

Також, згідно копії скріншоту у інтернет мережі Facebook, RozaIvaskiv розмістила допис такого змісту: «Хочу зробити цих людей відомими! В житті такого ще не бачила і не стикатися. Викрали дитину!» (а.с.30). Поряд із вказаним дописом містяться два фото із жінками середнього віку без ідентифікуючих ознак, оскільки жодних анкетних даних поряд із цими фото не вказано.

Згідно копії протоколу ультразвукового обстеження органів черевної порожнини від 22.07.2023 року, ОСОБА_5 , 2015 р.н., проходив ультразвукове дослідження в ТОВ «Медичний центр «Віасан», м. Тернопіль (а.с.32-33).

Згідно копії паспорта у формі ID картки виданої органом 2620 12.07.2021 року, відповідач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Тюдів, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.38).

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_2 виданого Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області від 31.08.2007 року, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Палашівка, Чортківського району, Тернопільської області і його місце реєстрації до 20.07.2018 року було АДРЕСА_3 (а.с.39-40).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини виникли з приводу поширення відповідачем недостовірної інформації в соціальній мережі фейсбук, яка порушує немайнові права позивача ОСОБА_3 .

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 1 від 27.02.2009«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом.

Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

З наведеного вище суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає ст. 16 ЦК України.

Устатті 201 ЦК Українивстановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями297,299 ЦК Українипередбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Право на недоторканість своєї ділової репутації відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Це право за своєю природою може належати не лише фізичній, але й юридичній особі, оскільки воно може бути використано суб`єктом господарювання як спосіб судового захисту щодо поширення інформації, яка шкодить його діловій репутації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року в справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення в такому випадку позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації та з`ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За змістом ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації чи іншим чином, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною, і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснив судам, що фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N 758/14324/15-ц (провадження N 61-194/8св18), Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 569/5269/16-ц (провадження N 61-508св17).

Таким чином, маючи намір звернутись до суду за захистом свого немайнового права на повагу до честі та гідності, визнанням інформації недостовірною, поміж іншого, необхідно визначити, чи можна перевірити висловлювання на предмет їх відповідності дійсності і спростування, а також чи не є суб`єктивне судження надмірним втручанням.

У п. 41 рішення у справі "Ляшко проти України" (заява N 21040/02 від 10.08.2006)Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі "Українська прес-група проти України" (заява N 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Суд при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" (12/1984/84/131) (Страсбург, 08 липня 1986 року) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі, у сторін народилася дитина, син ОСОБА_13 . Шлюб було розірвано в судовому порядку, рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області. При розірванні шлюбу, неповнолітнього сина сторін ОСОБА_13 , залишено на проживання з матір`ю.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 стверджував, що з особистої сторінки відповідача ОСОБА_2 було поширено два дописи які містять негативну інформацію про нього, його сестру та матір позивача. Так, в одному із дописів відповідач звинувачувала колишню свекруху та колишнього чоловіка (позивача ОСОБА_3 ) в тому, що вони незаконно вивезли її сина. В іншому дописі, уже з використанням фотографій матері позивача та його рідної сестри, поширила допис, про те, що вони викрали її дитину, а відтак мала намір своїми діями та дописом зробити їх відомими.

Позивач ОСОБА_3 переконаний, що такі дописи порушують його особисті немайнові права, оскільки він має основне місце роботи із стабільним доходом в ТОВ «Теплан Конструксьон і ребілітасьон», де працює на посаді кваліфікованого співробітника другого розряду. Внаслідок такого допису на переконання позивача, він стає об`єктом недовіри та формування хибної думки про нього, що є неприпустимим в реалізації ним обов`язків в ході своєї роботи.

Проте, оцінюючи доводи позивача, суд звертає, що позовна заява крім викладу фактичних обставин справи, з яких вбачається, що між сторонами існують конфліктні ситуації щодо виховання спільного сина, не містить фактичних даних, в чому ж саме порушені особисті немайнові права позивача.

Звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, позивач ОСОБА_3 в тексті позовної заяви зазначив лише загальні твердження про те, що нібито поширена відповідачем інформація перешкоджає йому здійснювати особисті немайнові права. В чому саме полягають ці перешкоди позивач не вказав. Будь яких доказів того, що внаслідок дописів у соціальній мережі, позивач ОСОБА_3 не може влаштуватись на роботу, навчання, чи перебувати в іноземній країні, чи зазнає принижень, утисків чи образ від сторонніх осіб матеріали справи не містять взагалі.

На підтвердження поширення недостовірної інформації, позивач ОСОБА_3 надав скріншоти дописів з соціальної мережі «Facebook».

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи письмові докази, а саме скріншоти сторінок з соціальної мережі «Facebook», на яких міститься допис під назвою «Українці в Мурсії» автором якого зазначено ОСОБА_14 міститься інформація, про те, що автор зверталася за допомогою у вирішенні ситуації, щодо незаконного вивезення її сина до ОСОБА_12 . Оцінюючи вказаний допис (а.с.27) суд звертає увагу, що неможливо достеменно встановити, хто є автором вказаного допису, чи ОСОБА_14 є колишньою дружиною позивача, та відповідачем у справі. У вказаному дописі, жодним чином не міститься ні прізвищ, ні імен, ні будь яких ідентифікуючих даних позивача ОСОБА_3 , що дозволяло б стверджувати, що вказаний допис порушує його честь, гідність, та ділову репутацію.

З скріншотів вбачається, що автор допису, просив поради як діяти в ситуації, з незаконним вивезення дитини. Також з скріншоту сторінки встановлено, що до вказаного допису було здійснено п`ять коментарів, та між коментаторами допису відбувалося спілкування. При цьому автор коментаря ОСОБА_14 вказувала на те, що не позбавлена батьківських прав, зібрала документи, та буде звертатися в поліцію і до адвоката щодо незаконного вивезення дитини за кордон. Будь яких ідентифікуючих даних осіб, що на думку автора незаконно вивезли дитину, прізвище, ім`я, по батькові дитини, коментарі до допису не містять.

Оцінюючи скріншот (а.с.30) судом встановлено, що автором ОСОБА_14 здійснено тимчасовий допис із словами: « ОСОБА_15 зробити цих людей відомими!!! В житті такого ще не бачила і не стикалася. Викрали дитину!» Вказаний допис містить три фотографії. Позивач ОСОБА_3 стверджує, що на цих фото відображені його мати та рідна сестра.

Однак суд не може достеменно встановити, хто саме зображений на вказаних фото. Матеріали позовної заяви взагалі не містять жодної ідентифікуючої інформації (ПІП, дати народження, паспортних даних) про те, хто є матір`ю та рідною сестрою позивача. Особи зображені на фото в сонцезахисних окулярах, що не дозволяє суду встановити, хто саме зображений на фото, та встановити причинно-наслідковий зв`язок між здійсненими дописами, та шкодою, яку на думку позивача ОСОБА_3 йому було завдано.

Суд констатує, що з вказаних доказів (скріншотів) не можливо встановити дату та час коли відбувалося листування у мережі. Крім того, на відображених скріншотах міститься загальна переписка між учасниками групи. Більшість із повідомлень, написані в загальній групі, без зазначення конкретного адресата.

У той же час, суд звертає увагу позивача, що судовим рішенням було встановлено, неповнолітнього сина ОСОБА_5 залишити на проживання з матір`ю ОСОБА_2 . Водночас у тексті позовної заяви, сам позивач ОСОБА_3 стверджує, що сина вдалося вивезти за кордон. При цьому будь яких документів, які б передбачали право позивача, всупереч рішенню суду про залишення сина на проживання з матір`ю, вивезти дитину за кордон, та фактично змінити її місце проживання, в тому числі і країну проживання без згоди матері ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Крім того, сам позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач не мала права виставляти свої суб`єктивні бачення щодо позивача на розголос. Таким чином, сам позивач ОСОБА_3 вважає, що допис відповідача містив її суб`єктивні бачення.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що у судовому засіданні не здобуто доказів поширення саме відповідачем ОСОБА_2 негативної та недостовірної інформації відносно позивача, що порушувало б його особисті немайнові права, або завдавало б шкоди його особистим немайновим благам, чи перешкоджало йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають до відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 14, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя: Ю. С. Кіцула