ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1698/24 Номер провадження 22-ц/814/1142/25Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Рудницької Юлії Олександрівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначено, дата виготовлення повного текста судового рішення - 22 листопада 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У березні 2024 року ТОВ «Полтавагаз Збут» звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за спожитий природний газ в сумі 32 955 грн 38 коп., 230,69 грн інфляційних втрат, 216,10 грн 3% річних та 3 028 грн судового збору.

В обґрунтування позову зазначав, що ТОВ «Полтавагаз Збут» в період з 01.07.2015 до 01.03.2021 був постачальником природного газу ОСОБА_1 .. Оператор ГРМ присвоїв персоніфікований EIC-код споживачці, а товариство - відкрило особовий рахунок № НОМЕР_1 , який закріплений за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення оплати.

Споживачка ОСОБА_1 не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не сплатила в повному обсязі вартість наданих послуг з газопостачання, чим порушила права ТОВ «Полтавагаз Збут».

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2024 року позов ТОВ «Полтавагаз Збут», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Полтавагаз Збут», заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.03.2024 в сумі 32 955 грн 38 коп., інфляційні втрати у сумі 230 грн 69 коп., 3 % річних у сумі 216 грн10 коп., судовий збір у сумі 3 028 грн.

В апеляційній скарзі адвокатка Рудницька Ю.С., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки визначення позивачем вартості споживчого газу було здійснено відповідно до об`єму, вказаному Оператором ГРМ в акту звірки взаємних розрахунків за спожитий природний газ за період з 01.01.2016 по 30.11.2023.

Судом першої інстанції безпідставно не враховано з метою перевірки правильності визначення розміру заборгованості обсяг природного газу, зазначений відповідачкою у квитанціях та розрахунковій книжці. Не з`ясовано джерел формування нарахованих обсягів (контрольне зняття показань, авансові нарахування, інше) та не враховано квитанції про сплату суми вартості спожитого природного газу, в яких, серед іншого, в графах «Призначення платежу» були також зазначені місяці, за який відбулась оплата, та показання лічильника газу.

Зазначає, що суд не надав оцінки наданим доказам, а саме акту звірки ПАТ «Полтавагаз» від 23.10.2014 якою визначено, що на показники лічильника 13 566 заборгованість становила 339,72 грн. Така заборгованість сплачена в повному обсязі 31.03.2015.

Звертала увагу, що представниками ПАТ «Полтавагаз» фактичні контрольні показники не знімались, а тому шлях визначення обсягу спожитого природного газу невідомий.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.07.2015 згідно з рішення НКРЕКП №1734 від 11.06.2015 для побутових споживачів в зоні обслуговування ПАТ «Полтавагаз» в Полтавській області реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснювалася суб`єктом господарювання ТОВ «Полтавагаз Збут».

Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 та від 22.03.2017 №187 затверджено «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», відповідно до якої ТОВ «Полтавагаз Збут», визначено постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям.

З 01.10.2015 введено в дію Закон України «Про ринок природного газу».

Відповідно до ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Пунктом 32 ч.1 ст. 1 Закону встановлено, що Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до положень ч.3 ст. 4 Закону до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить, зокрема, затвердження Правил постачання природного газу.

27.11.2015 набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1382/27827.

На виконання вимог ст.ст. 12 та 40 Закону, НКРЕКП було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1386/27831).

На вимогу розділу ІІІ п.24 Правил, ТОВ «Полтавагаз Збут», як постачальник зі спеціальними обов`язками опублікувало на сайті poltavagazzbut.com.ua та у спецвипуску газети «Зоря Полтавщини» від 25.12.2015 чинну редакцію Правил та Типового договору постачання.

Відповідно до п.1.3. Типового договору постачання, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору (а.с. 10-11).

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам (Постанова КМУ №758 від 01.10.2015), - факт споживання природного газу.

Таким чином, ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , та перебувала у договірних відносинах з ТОВ «Полтавагаз Збут»,. На абонента ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 для здійснення оплати.

Сторони не заперечують, що ОСОБА_1 перебувала у договірних відносинах із ТОВ «Полтавагаз Збут», з липня 2015 року до 01 березня 2021 року та здійснювала часткову оплату за спожитий природній газ.

Починаючи з 01.03.2021 ТОВ «Полтавагаз Збут», не постачає природній газ за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з картки абонента ОСОБА_1 , станом на 01 березня 2021 року заборгованість останньої становила 41 832,68 грн, а станом на січень 2024 року заборгованість складає 32 955,38 грн. (а.с.7-8).

Боржником нерегулярно і не у повному обсязі сплачувались кошти на особовий рахунок, який закріплений за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем у відповідності до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України з метою досудового врегулювання спору неодноразово, а саме 17.07.2017, 25.05.2018, 05.06.2018, 12.10.2018, 20.02.2019, 20.05.2019 направлялись на ім`я ОСОБА_1 повідомлення про необхідність оплати простроченої заборгованості за спожитий газ, а 12.01.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 позивачем направлено претензію про необхідність сплати наявної заборгованості у розмірі 43 726,97 грн (а.с.55, 57-61, 63).

Відповідачкою на підтвердження сплати за спожитий природний газ надано копії квитанцій, з яких вбачається, що:

16.08.2016 ОСОБА_1 сплачено на рахунок ТОВ «Полтавагаз Збут», 7 566,90 грн (а.с.48 зворот);

24.02.2017 -- 10 318,50 грн (а.с.48);

04.08.2017 4 815,30 грн (а.с.47 зворот);

26.08.2018 20 442,24 грн (а.с.47);

29.05.2019 17 100 грн (а.с.46 зворот);

15.09.2020 11 250 грн (а.с.46);

10.02.2021 8 388 грн (а.с.45 зворот);

09.04.2021 8 877,30 грн (а.с.45)

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Полтавагаз Збут», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в порушення вимог статей 526, 714 ЦК України, пункту 22 Правил постачання природного газу відповідачка свої зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості спожитого природного газу виконувала неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відносини, які виникли між сторонами спору, є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, та іншими нормативно-правовими актами України.

Положеннями п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу.

Статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 та ч. 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, споживачка зобов`язана оплатити вартість спожитого нею природного газу, якщо вона фактично споживала його.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Відповідно до абз.1 п.1 глави 4 Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Згідно з п.4 глави 4 Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Відповідно до п. 1 глави 7 Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у випадку несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу.

У зв`язку з наявною заборгованістю ТОВ «Полтавагаз Збут», неодноразово направляв ОСОБА_1 попередження про відключення, однак жодного разу не скористався своїм правом та не відключив постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 22. розділу ІІІ Правил, побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору.

Умовами Типового договору постачання, а саме п.2.1. передбачено, що постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктом 4.6. Типового договору постачання передбачено, що при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як вбачається з наданих відповідачкою квитанцій (а.с.45, 48 зворот), ОСОБА_1 сплачувала кошти на рахунок ТОВ «Полтавагаз Збут» раз на рік, що є порушенням п.4.6 Типового договору.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (п. 81 зазначеної постанови) вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона, якщо інша сторона не надала доказів протилежного. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (п.41). Тобто, тягар доведення факту надання послуг покладається на позивача, який звертається до суду з позовом про стягнення оплати за надані послуги.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо суми заборгованості.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо загального розміру заборгованості ОСОБА_1 за спожитий газ.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно споживача сплатити товариству кошти до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обов`язок споживача сплатити товариству кошти за отримані послуги з газопостачання випливає з приписів ст.ст.526, 611, 901, 903 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Межі позову визначені позивачем і долученими ним доказами.

Таким чином колегія, суддів перевіряє правильність обрахувань інфляційних втрат та 3% річних згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.9)

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Згідно розрахунку інфляційних втрат, який наданий позивачем та перевірений судом вбачається, що за січень 2024 року індекс інфляції становив 100,4 %, враховуючи суму боргу 32955,38 грн. втрати від інфляції становлять 32955,38 х 100,4% = 33 087,20 / 100%= 33 087,20 - 32955,38 = 131,82 грн., за лютий 2024 року індекс інфляції 100,3 %, сума боргу 32955,38 грн., втрати становлять 32955,38 х 100,3% = 33 054,25/ 100%= 33 054,25 - 32955,38 = 98,87 грн, а всього 230 грн, 69 коп.

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Відповідно до розрахунку позивача 3 % річних по простроченій заборгованості ОСОБА_1 розраховано за 80 днів прострочення сплати коштів. Враховуючи суму заборгованості 32 955,38 грн, 3 % річних за 80 днів затримки оплати заборгованості за спожитий природний газ складає 32 955,38 х 3% = 988,66 х 80 = 79 092,8 / 365 = 216,69 грн.

Однак, враховуючи заявлену ТОВ «ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ» у позові суму, до стягнення підлягає 216,10 грн - 3% річних.

Щодо доводів апеляційної скарги про не перевірку судом обсягу використаного ОСОБА_1 природного газу за спірний період та не взяття до уваги наданих нею повідомлень-квитанцій, де зазначені показники використаного природного газу, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою разом із запереченням на позов суду надано повідомлення-квитанції, які заповнені особисто ОСОБА_1 , із зазначенням кінцевих та початкових показників лічильника газу за конкретний місяць року (01,02,03.2015, 07.2016, 02.2017, 08.2017, 09.2018, 04.2019, 08.2010, 01.2021, 03.2021), а також сумою, необхідною до сплати за конкретний період, однак ці докази не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки оплата проведена по цим квитанціям, зарахована позивачем при обрахуванні заборгованості, а показники лічильника, вказані у повідомленні-квитанції, не свідчать про те, що саме таку кількість природного газу використала відповідачка.

Також слід звернути увагу, що матеріали справи не містять жодних підтверджень звірки показників лічильника між побутовим споживачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та ТОВ «Полтавагаз Збут» або АТ «ОГС «Полтавагаз», що унеможливлює перевірити правильність зазначених сторонами показників використаного газу та обрахувань згідно них за період з 11.06.2015 по 01.03.2021.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у матеріально-правовому сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Рудницької Юлії Олександрівни, представниці ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 19 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов