Справа №345/151/25
Провадження № 2-о/345/61/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сирко Й.Й.,

з участю:

секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Сидор Я.М.,

представника заінтересованої особи Мельника М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданою від його імені адвокатом Сидор Ярославою Миколаївною, заінтересована особа: управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, про встановлення фактів постійного проживання на території України та встановлення особи, -

в с т а н о в и в :

14.01.2025 представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Сидор Ярослава Миколаївна, звернулася до суду із заявою, відповідно до якої просила:

- встановити особу ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у місті Миколаєві Миколаївської області;

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва Миколаївської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року;

В обґрунтування поданої заяви представник заявника вказує, що відомості про народження заявника підтверджуються свідоцтвом про його народження. Батьками заявника виступають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були циганами. Через відсутність будь-якої освіти і неписьменність заявник ніколи не ходив до школи; заявник із родиною до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України проживав у м.Харкові та він не може без паспорта громадянина України зареєструватися як внутрішньо переміщена особа і отримувати елементарні послуги (медичне та соціальне забезпечення, реалізація права на працю, отримання житла, відкриття банківського рахунка тощо). У 2023 році заявник намагався оформити паспорт громадянина України у Калуському відділі управління ДМС України в Івано-Франківській області, проте йому відмовлено, оскільки в ході проведеної перевірки не підтверджено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на день проголошення незалежності України та день набрання чинності положень Закону України Про громадянство України. Зважаючи на відсутність у заявника можливості в позасудовому порядку оформити паспорт громадянина України до суду подано заяву з проханням встановити відповідні юридичні факти, в тому числі встановити особу заявника.

23.01.2025 від управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області надішли письмові пояснення у справі з додатками, у яких заінтересована особа вказує, що у квітні 2023 року до Калуського відділу ДМСУ в Івано-Франківській області звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з проханням про оформлення йому паспорта громадянина України, як особи яка вперше після досягнення 18-річного віку звертається із таким питанням. За результатами проведення перевірки та враховуючи відсутність поданих заявником будь-яких документів під час оформлення заяви-анкети, з фотокартками цієї особи, особу заявника не вдалося ідентифікувати. Окрім копій повторно виданого свідоцтва про народження ОСОБА_1 , свідоцтва про смерть нібито матері заявника та свідоцтва про народження іншої особи, які містили істотні розбіжності в написанні прізвищ та дат їхнього народження, інших документів не надано. На переконання заінтересованої особи, надані заявником копії документів не підтверджували факт постійного його проживання на території України ні 24.08.1991, ні 13.11.1991. За обліками Державної міграційної служби України в областях, територіальних підрозділах ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ОСОБА_1 зареєстрованим чи знятим з реєстрації, документованим паспортом громадянина колишнього СРСР чи паспортом громадянина України не обліковується. Саме тому, рішенням від 28.04.2023 заявнику тимчасово відмовлено в оформленні паспорта громадянина України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку окремого провадження з викликом учасників справи.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав.

Представник заявника ОСОБА_4 надала суду пояснення, які фактично повторювали наведені у поданій до суду заяві обставини. Додатково повідомила, що документів, які б підтверджували виїзд заявника закордон немає. Просила заяву задовольнити. На допиті одного із двох заявлених у справі свідків не наполягала.

Представник заінтересованої особи, начальник Калуського відділу управління ДМСУ в Івано-Франківській області Мельник М.В., повідомив суду, що наявних у справі доказів недостатньо для ухвалення рішення про задоволення заяви.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації проживання, під присягою повідомив, що багато років тому його батько дружив із батьком заявника, які були циганами. До повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022 йому відомо, що заявник перебував у м. Лозова Харківської області. Інших важливих для справи відомостей повідомити не зміг.

Заслухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особи, оцінивши показання допитаного свідка та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази суд дійшов до таких висновків.

Суд установив, що відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції серії НОМЕР_1 від 19.05.2010 (а.с.12) ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Миколаєві Миколаївської області. Батьками вказані: ОСОБА_2 - батько, мати- ОСОБА_3 . Актовий запис № 3 від 12.01.1978.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла у віці 72 роки ІНФОРМАЦІЯ_5 . Актовий запис №322 від 24.03.2021 (а.с.15).

Однак, на запит адвоката Сидор Я.М. листом від 16.03.2024 № 43/6-18 Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що 12.01.1978 Інгульським відділом ДРАЦС м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління юстиції поновлено актовий запис про народження ОСОБА_1 за номером 3-В. Відомості, на підставі якої статті Сімейного кодексу України проведена реєстрація народження заявника, а також дати народження його батьків відсутні. Крім того, у Державному реєстрі актів цивільного стану знайдено актові записи про народження братів і сестер у різні дати та періоди починаючи з 02.01.1965 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір`ю яких вказана ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Водночас, 11.04.1957 поновлено актовий запис про народження ОСОБА_3 під № 69, яка народилася у м. Нікополь Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.14).

Згідно з вказаної вище відповіді ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказане відповідає копії свідоцтва про народження цієї ж особи серії НОМЕР_2 від 23.09.2023 (а.с.16).

Відповідно до рішення Калуського відділу управління ДМСУ в Івано-Франківській області від 28.04.2023 сформовано заяву-анкету 06.04.2023 № 8913032 щодо оформлення паспорта громадянина України вперше після досягнення 18-річного віку на ОСОБА_1 . У ході проведених перевірок стосовно заявника не підтверджено факт постійного його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. На підставі вищевикладеного вирішено, тимчасово, відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в оформленні паспорта громадянина України у формі картки на підставі пп.3 п. 100 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (а.с.11).

Відповідно до приписів ст.76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК України). При цьому, докази у справи повинні бути також достовірними і достатніми.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.3 Закону України Про громадянство України від 18.01.2001 № 2235-ІІІ (далі- Закон про громадянство) громадянами України є, зокрема: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав (пп.1,2 ч.1 зазначеної вище статті).

Згідно з вимогами п.19 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі Порядок) подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального органу/підрозділу ДМС у разі:

- набуття особою громадянства України (за винятком випадків набуття особою громадянства України відповідно до статті 7 Закону України Про громадянство України);

- оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями;

- оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);

- в інших випадках, що передбачені відповідним пунктом Порядку.

У числі обов`язкових документів, які подаються заявником для оформлення паспорта, окрім свідоцтва про народження чи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження, норами Порядку (п.35) визначена необхідність подання посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб), рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи), а також документа, виданого відповідним органом, установою, організацією, який містить фотозображення особи, - для осіб, які звертаються за оформленням паспорта вперше після досягнення 18-річного віку; у разі відсутності такого документа особа подає письмову заяву в довільній формі, в якій зазначається інформація про адресу місць проживання, навчання, роботи, установ виконання покарань та інша інформація, відомості про свідків, які будуть залучені до проведення процедури встановлення особи відповідно до абзацу 3 пункту 43 цього Порядку. Працівником територіального органу/підрозділу ДМС здійснюється перевірка відомостей та документів, поданих свідками за наявними обліками ДМС, іншими державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави.

Згідно з п.43-44 Порядку у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців.

У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік), близька особа або сусід, які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Для підтвердження того, що особа є членом сім`ї або близькою особою, подаються документи, що посвідчують відповідні факти (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження, рішення суду та інші документи). У разі відсутності зазначених документів такі відомості перевіряються за наявними даними державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Для підтвердження зареєстрованого місця проживання сусіди особи подають довідку про реєстрацію місця проживання, видану органом реєстрації в установленому законодавством порядку, або витяг з реєстру територіальної громади, а в разі їх відсутності такі відомості перевіряються за наявними даними відомчої інформаційної системи ДМС або за відомостями, внесеними до документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС. У разі встановлення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС факту невідповідності відомостей, що містяться в документах, поданих заявником та/або свідками, відомостям, що містяться в наявних обліках ДМС, інших державних та єдиних реєстрах, інших інформаційних базах, що перебувають у власності держави, процедура встановлення особи не проводиться. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку, передбаченому пунктами 100 і 101 цього Порядку.

Таким чином, у разі відсутності серед поданих документів для оформлення паспорта громадянина України вперше після досягнення 18-річного віку хоча б одного офіційного документа із фотозображенням заявника, територіальним органом/підрозділом ДМС здійснюється процедура встановлення такої особи. До того ж, лише у разі не встановлення особи за результатами проведення відповідної процедури встановлення (після завершення такої) заявнику необхідно подати рішення суду про встановлення особи, яке набрало законної сили.

Крім того, відповідно пп.6 п.100 Порядку територіальний орган/підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо особу не встановлено за результатами проведення процедури її встановлення.

Із наданих у судовому засідання пояснень та встановлених обставин, які не заперечуються учасниками справи, вбачається, що відносно ОСОБА_1 Калуським відділом управління ДМСУ в Івано-Франківській області проводилася процедура встановлення заявника з передбачених нормами Порядку підстав, за результатами якої не встановлено його особу (не ідентифіковано).

Проте заінтересованою особою через неможливість встановлення особи заявника прийнято з не відомих для суду підстав рішення від 28.04.2023 без посилання на вимоги пп.6 п.100 Порядку, про який зазначено вище у цьому рішенні суду. Не встановивши особу заявника за результатами проведеної процедури, службові та посадові особи заінтересованої в цій справі особи обґрунтували прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 тимчасово у оформленні паспорта громадянина України на підставі пп.3 п.100 - дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію.

За відсутності рішення територіального органу/підрозділу ДМС про відмову в оформленні паспорта громадянина України заявнику, як особі, котру не було встановлено за результатами процедури встановлення особи, ухвалення судом рішення про встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є передчасним і таким, що суперечить вимогам Порядку.

Попри наявність в суду обґрунтованих сумнівів у правильності прийнятого заінтересованою особою рішення про відмову в оформленні заявнику паспорта громадянина України після того, як особу ОСОБА_1 не встановлено за результатами проведення відповідної процедури в територіальному підрозділі ДМС, вирішення зазначеного питання перебуває поза межами предмета доказування в цій справі. Крім того, ОСОБА_1 не оспорював у встановленому законом порядку прийняте рішення про відмову в оформленні йому паспорта громадянина України із посиланням на вимоги пп.3 п.100 Порядку.

На переконання суду, не встановлення особи заявника за результатами проведеної в територіальному органі/підрозділі ДМС процедури встановлення особи, зобов`язує відповідний орган/підрозділ прийняти рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України на підставі пп.6 ст.100 Порядку.

У пп.6 п.35 Порядку прямо зазначено, що рішення суду про встановлення особи подається у числі й інших документів для оформлення паспорта громадянина України особою після досягнення нею 18-річного віку вперше лише в тому разі, якщо особу заявника не встановлено за результатами проведення процедури її встановлення. Проте визначеного пп.6 п.100 Порядку рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України після не встановлення особи ОСОБА_1 не прийнято, адже лише наявність такого рішення дозволяє особі звертатися до суду із заявою про її встановлення через вичерпання усіх можливих досудових процедур. Докази, які б підтверджували наявність відмови територіального органу/підрозділу ДМС України заявнику в оформленні паспорта громадянина України через не встановлення його особи за результатами проведеної процедури встановлення, як передумови звернення до суду із заявою про встановлення особи за правилами окремого провадження, відсутні.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлення факту, що має юридичне значення, тобто від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян допускається у тому разі, якщо заявник не має можливості в досудовому порядку одержати чи відновити документ, який посвідчує такий факт.

Ураховуючи наведене суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення його особи необхідно відмовити.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 в частині встановлення фактів його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та одночасно 13 листопада 1991 року суд виходить із таких мотивів.

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 суд неодноразово намагався довідатися у представника заявника та заінтересованої особи з якою метою та виходячи із яких норм матеріального права заявник просить встановити факт його постійного проживання на території України відразу у дві різні дати, про які йдеться в пп.1,2 ч.1 ст.3 Закону про громадянство.

При цьому, п.1 відповідної частини статті цього Закону стосується усіх громадян колишнього СРСР, які постійно проживали на території України в момент проголошення її незалежності, тоді як в п.2 - зазначено про осіб відносно до їх статі, раси, місця проживання, мовних ознак тощо; у цьому пункті цілком обґрунтовано вказано про постійне проживання таких осіб в Україні станом на 13 листопада 1991 року (а не території України) та відсутності у них громадянства інших держав.

У письмових поясненнях заінтересованої особи на заяву ОСОБА_1 в цій частині фактів, які останній просить встановити в судовому порядку, чітко вказано, що відповідно до пунктів 8 та 9 затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень у разі відсутності в особи паспорта громадянина СРСР з відміткою про прописку передбачено проведення процедури встановлення її належності до громадянства України, за результатами якої особу документують паспортом громадянина України. На підставі пунктів 1 і 2 ч.1 ст.3 Закону України про громадянство відсутність паспорта громадянина колишнього СРСР вказує на обов`язок особи для доведення своєї приналежності до громадянства України подати судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

При цьому, для встановлення приналежності до громадянства України на підставі п.1 ч.1 ст.3 Закону про громадянство особа повинна надати: копію паспорта громадянина колишнього СРСР чи довідку ДМС України про встановлення особи та її перебування в громадянстві колишнього СРСР (за відсутності паспорта); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Навіть за наявності копії паспорта громадянина колишнього СРСР, але за відсутності у ньому відмітки про прописку, особа повинна надати копію зазначеного у цьому абзаці судового рішення.

Судовим рішенням на підставі п.2 ч.1 ст.3 Закону про громадянство може підтверджуватися факт проживання станом на 13 листопада 1991 року (а не постійного проживання як вказано у п.1 цієї частини та статті Закону) також громадян колишнього СРСР, але які не мають у паспорті відмітки про прописку, яка підтверджує факт проживання на зазначену дату в Україні.

Перший та другий пункти ч.1 ст.3 Закону про громадянство стосуються винятково осіб, які станом на 24 серпня 1991 року або ІНФОРМАЦІЯ_9 досягли повноліття.

Отже, для оформлення паспорта громадянина України достатньо одного з наведених вище фактів, встановлених судом в ухваленому рішенні.

На вказане не звернув уваги представник заявника у цій справі, який просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 як станом на 24 серпня 1991 року, так і станом на 13 листопада 1991 року.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 (справа № 199/8389/18) вказано, що за змістом ст.3 Закону про громадянство предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з якими дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, дідом, бабою); постійного проживання на території України батьків заявника, діда, баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо

Попри надані заявником окремі документи щодо дати, часу та місця його народження, частково неточних копій документів із відомостями про матір заявника, його братів та сестер, зазначені докази стосуються винятково фактів наявності родинних відносин між всіма згаданими особами.

Але до суду не надано жодних доказів, які б підтверджували факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України як станом на день проголошення її незалежності 24 серпня 1991 року, так і доказів, що засвідчують факт проживання заявника в Україні на дату набрання чинності Законом про громадянство, тобто станом на 13 листопада 1991 року.

Незважаючи на численні запити заінтересованої особи в цій справі до реєстрів ДМС, картотек, державних та єдиних реєстрів, інформаційних баз даних тощо будь-яких відомостей про належність заявника ОСОБА_1 до громадянства колишнього СРСР із його постійним проживанням, проживанням і (або) пропискою визначені Законом про громадянство дати на території України не виявлено.

Таким чином, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення фактів його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року необхідно також відмовити.

Розподіл судових витрат у цій справі при ухваленні судового рішення не проводиться, що відповідає вимогам ч.7 ст. 294 ЦПК України.

Керуючись нормами ст.258,263,265 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої від його імені адвокатом Сидор Ярославою Миколаївною, про встановлення фактів постійного проживання на території України та встановлення особи- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.02.2025.

Суддя