КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5867/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва, постановлену у складі судді Савлук Т.В. в м. Київ 15 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2024 року позивач ТОВ «Столичний комфорт» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Столичний комфорт» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 17339,88 грн., а також судовий збір 3028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва 15 листопада 2024 року позовну заяву ТОВ «Столичний комфорт» повернуто позивачу.

Позивач ТОВ «Столичний комфорт», не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неврахування практики Верховного Суду, просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва 15 листопада 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції під час постановлення ухвали помилився та не розмежував категорії представництва та самопредставництва, а також неправильно встановив документи, що підтверджують повноваження представника, зокрема адвоката, у цій справі. Позовну заяву від імені ТОВ «Столичний комфорт» подано в порядку саме представництва, а не самопредставництва. З огляду на викладене суд першої інстанції помилково зазначив про необхідність долучення до позовної заяви трудового договору на підтвердження повноважень адвоката.

Вказував, що з набранням чинності з 15 грудня 2017 року нової редакції ЦПК України, за умови надання адвокатом одного з документів, що підтверджують його повноваження як представника учасника справи, виданих відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначальним для суду є лише те, що правнича допомога надається саме адвокатом, а відповідний статус підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, а також може бути підтверджений також посвідченням адвоката України, відомостями з ЄРАУ.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в жовтні 2024 року адвокат Безсмертний О.О. подав до суду першої інстанції в інтересах ТОВ «Столичний комфорт» позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Столичний комфорт» заборгованість у розмірі 17339,88 грн., а також судовий збір 3028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року позовну заяву ТОВ «Столичний комфорт» повернуто суб`єкту звернення.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ТОВ «Столичний комфорт», суд першої інстанції встановив, що на підтвердження повноважень адвокатом Безсмертним О.О. надано копію договору про надання правової допомоги від 18 червня 2023 року, укладеного ТОВ «Столичний комфорт» та АО «Лігал Кейс», ордер на надання правничої допомоги від 01 січня 2024 року, виданого АО «Лігал Кейс», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, та виходив із того, що представником позивача на підтвердження своїх повноважень не надано трудового договору, що позбавляє суд можливості пересвідчитись у належних повноваженнях Безсмертного О.О. З огляду на зазначене суд прийшов до висновку, що оскільки представником позивача не надано належних та допустимих доказів на здійснення представництва інтересів позивача, це унеможливлює встановлення повноважень Безсмертного О.О., який уповноважений діяти від імені ТОВ «Столичний комфорт», що є підставою для повернення позовної заяви особі, яка її подала, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини 2 статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини 7 статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно із частиною другою статті 15 ЦПК представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, установлених законом.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.

В постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі № 161/12929/19 (провадження № 61-7286св21) зазначено, що самопредставництво - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) або уповноваженого члена колегіального органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу Закону, статуту, положення. Для визначення особи такою, що діє в порядку самопредставництва необхідно, щоб у відповідному Законі, статуті, положенні чи трудовому договорі було чітко визначене її право діяти від імені юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності).

Отже, діяти від імені юридичної особи в справі можуть представники - адвокати, повноваження яких мають підтверджуватись документами, визначеними в ч. 4 ст. 62 ЦПК України, або в порядку самопредставництва - керівник чи інша уповноважена особа відповідно до документів, визначених в ч. 3 ст. 58 ЦПК України (закон, статут, положення, трудовий договір (контракт).

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана представником ТОВ «Столичний комфорт» - адвокатом Безсмертним О.О., який у вступній частині позовної заяви зазначив, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 6303/10 від 08 грудня 2017 року, та договору про надання правової (правничої) допомоги від 18 червня 2023 року № 1.

Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 6303/10 від 08 грудня 2017 року, копія якого долучена до позовної заяви, свідоцтво видане на ім`я адвоката Безсмертного О.О. на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 08 грудня 2017 року № 54. Крім того, Безсмертним О.О. надано копію посвідчення адвоката України, виданого 08 грудня 2017 року.

Згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1312896, ордер видано адвокату Безсмертному О.О. адвокатським об`єднанням «Лігал Кейс» на представництво інтересів ТОВ «Столичний комфорт» у Дніпровському, Дарницькому, Святошинському, Солом`янському районних судах м. Києва та апеляційному суді.

Згідно п. 1.1, 2.3 договору № 1 про надання правової допомоги, укладеного 18 червня 2023 року ТОВ «Столичний комфорт» в особі директора Тирука О.М. з АО «Лігал Кейс», в порядку, строки та на умовах, узгоджених сторонами в цьому договорі, адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу клієнту в цивільних, господарських та/або кримінальних справах, стороною яких є клієнт, а клієнт зобов`язується здійснити оплату за надані послуги відповідно до умов, зазначених в цьому договорі. Для реалізації своїх повноважень адвокатському об`єднанню надається право підпису від імені клієнта.

23 жовтня 2024 року АО «Лігал Кейс» та ТОВ «Столичний комфорт» в особі Ширяєва Б.В., який обіймає посаду директора з 23 листопада 2023 року, згідно виписки з ЄДРПОУ, підписано детальний опис за надані правові послуги, пов`язані із зверненням до Дніпровського районного суду м. Києва, та акт наданих послуг в розмірі 7000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції при постановленні ухвали про повернення позовної заяви ТОВ «Столичний комфорт» помилився та не розмежував категорії представництва та самопредставництва, а також неправильно визначився з документами, які підтверджують повноваження адвоката як представника в даній справі.

У даному випадку позов від імені ТОВ «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 подано в порядку саме представництва, а не самопредставництва, в зв`язку з чим на підтвердження повноважень адвокатом надано суду передбачений ч. 4 ст. 62 ЦПК України документ - ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також підтверджено статус адвоката свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідченням адвоката.

Виходячи з наведеного, висновки суду першої інстанції про самопредставництво юридичної особи ТОВ «Столичний комфорт» та необхідність долучення до позовної заяви трудового договору на підтвердження повноважень адвоката є помилковими та передчасними.

Апеляційний суд зауважує, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).

Відтак, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, апеляційний суд вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду про повернення позовної заяви - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва 15 листопада 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.