Справа № 201/9179/24
Провадження № 2-о/201/33/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Маріупольська міська рада Донецької області про встановлення факту постійного проживання, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із заявою, де заінтересованою особою є Маріупольська міська рада Донецької області, у якій просила встановити факт, що має юридичне значення а саме: факт, постійного проживання спадкоємця - ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме із вересня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Поряд із цим, починаючи із вересня 2001 року по 02 листопада 2021 року ОСОБА_2 постійно проживав однією сім`єю із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Останньою адресою спільного проживання, починаючи із 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , була: АДРЕСА_1 . Дана квартира наразі належить ОСОБА_1 .. До моменту набуття квартири у власність, ОСОБА_1 мала право управління та експлуатації вказаною квартирою на підставі довіреності від 13 лютого 2012 року, виданої попереднім власником ОСОБА_3 . Протягом періоду спільного проживання, заявник та ОСОБА_2 мали домовленості про порядок користування житловим приміщенням, були пов`язані спільним побутом, спільно порались по господарству, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, спільно купували речі, сплачували комунальні послуги, несли витрати на утримання та поточний ремонт нерухомості. Під час сумісного проживання ОСОБА_2 у приватному спілкуванні та публічно іменував ОСОБА_1 своєю жінкою, в той час як остання взаємно у приватному спілкуванні та публічно іменувала ОСОБА_2 чоловіком. В період проживання однією сім`єю - 04 грудня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали у спільну часткову власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що в тому числі підтверджує обставину спільного побуту. Також ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно святкували різні події, проводили вільний час разом, що підтверджується, зокрема, фотознімками та відеозаписами. Крім того, коли ОСОБА_2 помер, саме заявником були здійснені необхідні заходи щодо поховання померлого. В той же час, обставини, пов`язані із проживанням однією сім`єю ОСОБА_2 із заявником не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, також можуть бути підтверджено показаннями свідків. Однак, у заявника виникли складнощі із отриманням відповідного свідоцтва про право на спадщину. Заявник зазначає, що встановлення в судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 , однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини необхідно заявнику для реалізації спадкового права як спадкоємця.

Представник заявника надав до суду заяву, у якій просив заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити та розгляд справи проводити без його участі.

Від заінтересованої особи Маріупольської міської ради Донецької області до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі, проти задоволення заяви про встановлення відповідного факту заперечень не викладено.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 03 листопада 2021 року.

Після смерті ОСОБА_2 , заявником одноосібно були здійснені необхідні заходи щодо поховання померлого, що підтверджується в тому числі копією договору-замовлення від 03 листопада 2021 року, копіями відповідних квитанцій від 03, 04 та 05 листопада 2021 року, копією фіскального чека від 03 листопада 2021 року.

Також судом встановлено, що 04 грудня 2013 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали у спільну часткову власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою №386841262 від 15 липня 2024 року.

Наявність у спільній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільного майна нерухомості, свідчить на користь доводів заявника про існування обставини спільного побуту.

Спільне святкування подій, а також спільне проведення часу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , підтверджується долученими до заяви фотознімками та відеозаписами, із яких вбачаються обставини спільного господарства та побуту.

Суд також звертає увагу на те, що на долучених до заяви відеозаписах ОСОБА_2 коментує процес очищення автомобіля Opel Omega, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та коментує проведений ремонт даного автомобіля, який зареєстрований на ОСОБА_1 , що підтверджується долученою до заяви копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Спільна експлуатація рухомого майна та зазначені обставини у сукупності свідчать на користь існування обставини спільного побуту, а також факту спільного утримання майна.

Поряд із цим, обставини, пов`язані із проживанням однією сім`єю ОСОБА_2 та заявника не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, також було підтверджено наступними особами, які надали письмові відповіді на адвокатські запити представника заявника:

- ОСОБА_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , яка була сусідкою заявника та ОСОБА_2 у місті Маріуполь, спілкувалась із ними;

- ОСОБА_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , який був сусідом заявника та ОСОБА_2 у місті Маріуполь, спілкувався із ними;

- ОСОБА_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , яка була сусідкою заявника та ОСОБА_2 у місті Маріуполь, спілкувалась із ними, бувала в гостях;

- ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , який був близькою для ОСОБА_2 людиною, бував у гостях;

- ОСОБА_7 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , який був близькою для ОСОБА_2 людиною, бував у гостях.

Крім того, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в порядку судового доручення були допитані як свідки відповідно Подільським районним суд м. Києва та Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області, і підтвердили обставини, раніше викладені у вищевказаних відповідях на адвокатські запити представника заявника, фактично зазначивши, зокрема, про факт спільного безперервного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із вересня 2001 року, ведення ними спільного бюджету, спільне харчування, купівлю майна для спільного користування та спільне його утримання, спільний відпочинок тощо.

Із наданих заявником доказів вбачається, що останньою адресою спільного проживання заявника та ОСОБА_2 , починаючи із 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , була: АДРЕСА_1 . Дана квартира наразі належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією інформаційної довідки №387746376 від 22 липня 2024 року.

До моменту набуття квартири у власність, ОСОБА_1 мала право управління та експлуатації вказаною квартирою на підставі довіреності від 13 лютого 2012 року, виданої попереднім власником ОСОБА_3 , що підтверджується копією довіреності від 13 лютого 2012 року.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Пунктом 21 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом шести місяців з дня його припинення або скасування у випадку, якщо місцем відкриття спадщини є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, територія, на якій ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, дату відновлення здійснення своїх повноважень органами державної влади у повному обсязі, заява про прийняття спадщини, заява про відмову від прийняття спадщини, заява про відмову від заповідального відказу, вимога кредитора спадкодавця до спадкоємців, заява про охорону спадкового майна, заява про згоду бути виконавцем заповіту після відкриття спадщини, інші заяви щодо спадщини, спільного майна подружжя (колишнього подружжя) в межах спадкової справи подаються нотаріусу незалежно від місця відкриття спадщини.

01 липня 2024 року заявник звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чекіди О.А. із заявою про фактичне прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 .

03 липня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чекідою О.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої заявнику відмовлено у прийнятті заяви про фактичне прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується копією постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чекіди О.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 липня 2024 року.

Згідно частини 1 статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2024 року у справі №688/2822/22; провадження №61-13659св23 зазначено:

«Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом».

Таким чином, оскільки заявник проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини то він, згідно приписів статті 1264 Цивільного кодексу України, є спадкоємцем четвертої черги.

Згідно інформаційної довідки №77508193 від 01 липня 2024 року зі Спадкового реєстру, витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі Свідоцтва про право на спадщину) №78677053 від 09 жовтня 2024 року, а також відомостей Першої Дніпровської державної нотаріальної контори спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 - відсутні.

Інших спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні судом не встановлено та відомості про них відсутні.

Поряд із цим, у заявника виникли складнощі із реалізацією своїх прав як спадкоємця.

Таким чином у заявника відсутня можливість підтвердити факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини в інший, аніж у судовий спосіб.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до частини 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18; провадження №14-567цс18 викладено наступне:

«Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі №127/1149/17-ц; провадження №61-21375св18 зазначив:

«Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини».

У пункті 65 постанови від 06 березня 2024 року у справі №277/442/23; провадження № 61-16092св23 Верховний Суд вказав:

«65. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, зокрема факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

У постанові №5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.5.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16травня 2013року №24-753/0/4-13при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю необхідно заявнику для реалізації її спадкових прав як спадкоємця.

Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового розгляду справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вищевказаними доказами повністю підтверджується те, що ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 постійно проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме із вересня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_2 , а отже заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 293, 294 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Маріупольська міська рада Донецької області про встановлення факту постійного проживання задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме із вересня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев