Сквирський районний суд Київської області
Провадження № 2-др/376/1/25
25 лютого 2025 року Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Батовріної І.Г.
за участю секретаря судових засідань Гіптенко Є.О.,
представника відповідача адвоката Ященка С.М.,
В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що 20.02.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шовкоплясом С.П. був укладений договір про надання правничої допомоги № 01/24. Початкові заплановані витрати були розраховані на підготовку до судових засідань, заявленям клопотань про допит свідків та дорученням доказів, що мають значення для позитивного результату, а також представництво в трьох судових засіданнях Клієнтом було сплачено 20 травня 2024 року згідно копії додаткової угоди до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 20.02.2024 року і копії акту надання адвокатських послуг згідно додаткової угоди №1 від 20.02.2024 року.
20.05.2024 сторонами було укладено додаткову угоду про надання правової (правничої) допомоги з розрахунку вартості одного судового засідання вартість якого складала дві тисячі гривень. Відповідно до акту наданих адвокатських послуг від 23.01.2025 року за Договором про надання правової допомоги № 01/24ц від 20.02.2024року з детальним описом від 23.01.2025 року Клієнт сплачує Адвокату витрати пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції.
Позивачем було здійснено фактичні витрати на правничу допомогу в розмірі 37 000 грн. (17 000 +20 000 грн.), що підтверджується копіями Актів наданих адвокатських послуг. Зазначена загальна вартість наданих адвокатських послуг з представництва в суді першої інстанції включає в себе 13 судових засідань, одне з яких було відкладено за клопотанням представника позивача у зв`язку із хворобою, тобто фактична кількість судових засідань склала 12 судових засідань, частина яких не відбулася у зв`язку із клопотаннями Позивача та неявкою Представника відповідача, тобто не з вини Позивача та Представника позивача які добросовісно виконували передбачені обов`язки для дотримання розумних строків розгляду справи.
ОСОБА_3 вказує, що у судовому засіданні 23.01.2025 року ним було зроблено заяву про наявність судових витрат та про те, що протягом 5 днів з дня прийняття рішення будуть надані доказ витрат понесених позивачем на правову допомогу.
У зв`язку з викладеним просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37 000,00 грн..
06.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання, у якому просив заяву задовольнити у повному обсязі та здійснювати розгляд без його участі.
У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Ященко С.М. заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на її необґрунтованість та недоведеність понесених витрат. Зазначає, що до заяви не додані квитанції на підтвердження оплати. Вказує, що заявлені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Окрім того вказує, що на його думку вказана сума є явно заіищеною.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи та зміст рішення суду від 23.01.2025 р. приходить до наступних висновків.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 23.11.2020 у цивільній справі № 638/7748/18.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, 20.02.2024 р. між адвокатом Шовкоплясом С.П. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 01/24 (а.с.210-211).
Відповідно до п. 3.1 договору за виконання послуг, передбачених п.1.1 цього договору, клієнт зобов?язується сплатити адвокатському бюро кошти в сумі визначеній додатком до даного договору.
З додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 01/20ц від 20.02.2024 р. вбачається, що сторони дійшли згоди щодо вартості наданих послуг адвоката у фіксованому розмірі в залежності від конкретного виду наданих послуг, а не погодинної оплати (а.с.212).
Крім того, згідно з актом наданих адвокатських послуг від 20.05.2024 р. ОСОБА_1 було надано послуги в повному об?ємі. Загальна вартість послуг склала 17 000 грн. (а.с.213).
Додатковою угодою № 2 до договору про надання правничої допомоги № 01/20ц від 20.02.2024 р. сторони дійшли згоди щодо викладення переліку послуг наданих адвокатом (а.с. 214).
Додатковою угодою № 3 до договору про надання правничої допомоги № 01/20ц від 20.02.2024 р. сторони виклали п. 6.5 договору в наступній редакції: «Строк дії даного договору визначено Сторонами з «31» грудня 2024 року до «31» березня 2025 р. (а.с. 215).
Згідно з актом наданих адвокатських послуг від 23.01.2025 р. ОСОБА_1 було надано послуги в повному об?ємі. Загальна вартість послуг склала 20 000 грн.
Додатком до акту наданих адвокатських послуг від 23.01.2025 року визначено повний перелік адвокатських послуг наданих Пащенку В.В. (а.с. 217).
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Слід відзначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова ВП ВС від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16).Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У той же час представником позивача не надано доказів на підтвердження понесених витрат, зокрема квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касових чеків.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат та стягненні з відповідача судових витрат на правову допомогу.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141,143, 246,260, 270 ЦПК України, суд,
Додаткове рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.
Додаткове рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Суддя І.Г. Батовріна