Справа № 347/2194/24
Провадження № 22-ц/4808/292/25
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Кузів А.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду, ухвалене головуючою суддею Крилюк М.І. 05 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину та повнолітню дитину з інвалідністю,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину та повнолітню дитину з інвалідністю. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано 21.05.2010. В шлюбі з відповідачем у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказала, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати із позивачкою та перебувають на її утриманні. Рішенням Косівського районного суду від 06.12.2011 вирішено стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Позивач зазначила, що на даний час є потреба у збільшенні розміру аліментів на утримання дітей, так як такий розмір аліментів не відповідає потребам дітей, а тому просила змінити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн щомісячно на час інвалідності дитини.

Рішенням Косівського районного суду від 05 грудня 2024 року позов задоволено. Збільшено розмір аліментів, який було встановлено рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2011р. в справі № 2-1207/2011 року та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн щомісячно до досягнення повноліття дитини та на утримання повнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн щомісячно на час інвалідності дитини. Стягнення аліментів на кожну дитину розпочати з дня вступу рішення суду в законну силу. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його безпідставним, необґрунтованим та незаконним. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Зазначає, що ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Вказує, що починаючи з 28 серпня 2018 року державним виконавцем було здійснено автоматичне збільшення розміру аліментів до мінімального гарантованого розміру аліментів, встановленого законом на час стягнення. Зауважує, що відповідач, незважаючи на набуття сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 повноліття, продовжував сплачувати аліменти, заборгованості по сплаті аліментів у відповідача немає. На думку скаржника, всупереч ст. 192 СК України суд не навів у своєму рішенні належних та допустимих доказів чи підстав для зміни розміру аліментів.

Крім того вважає, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту щодо позовної вимоги про зміну розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, оскільки позивачка мала б звернутися з окремою позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

Просить оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін. Вказала, що з часу ухвалення рішення про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі по 350 грн щомісячно на кожну дитину, вона не зверталася до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів. На даний час необхідні значні кошти на утримання сина ОСОБА_5 для придбання продуктів харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя, а також для харчування в шкільному закладі. Старший син ОСОБА_6 повнолітній, але є особою з інвалідністю І групи А з дитинства довічно, потребує постійного стороннього догляду. Син знаходиться на «Д» обліку з діагнозом «важка форма аутизму». Позивач зазначає, що її матеріальне становище погіршилося, а присудженні до сплати аліменти мізерні та не відповідають потребам дитини. ОСОБА_2 зазначила, що не має змоги працювати, оскільки здійснює постійний догляд за сином, стан здоров`я якого важкий. Зауважила, що відповідач не допомагає фізично у здійсненні догляду за сином, хоча скористався своїм правом на відстрочку від мобілізації до лав ЗСУ, оскільки на його утриманні є син з інвалідністю. В добровільному порядку жодних коштів на утримання дітей відповідач не дає, не відвідує їх, не цікавиться їхнім здоров`ям. Зазначає, що відповідач є молодою особою працездатного віку, на утриманні інших осіб немає. Будь-яких доказів про неможливість сплачувати аліменти до суду не надав.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. До суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, повністю підтримує доводи, викладені у відзиві, просила апеляційну скаргу відхилити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Такач В.В. також в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву, в якій доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що на даний час офіційно не працевлаштований, але погоджується сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина по 4000 грн щомісяця, а разом на двох дітей по 7 000 грн щомісячно.

Вислухавши суддю-доповідача, відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є молодою особою працездатного віку, інших утриманців немає, та враховуючи загальні засади цивільного судочинства, принципи рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості, дійшов до висновку про необхідність збільшення розмір аліментів, який було встановлено рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2011 в справі № 2-1207/2011 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн щомісячно до досягнення повноліття дитини та на утримання повнолітньої дитини: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн щомісячно на час інвалідності дитини.

Колегія суддів не може повністю погодитися з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21.05.2010, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області зроблено відповідний актовий запис № 74 (а.с. 6).

У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5).

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати із позивачкою в справі, що визнається та не заперечується відповідачем.

З копії виконавчого листа вбачається, що 06.12.2011 рішенням Косівського районного суду було вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с. 8).

Згідно з довідкою ФОП сімейного лікаря ОСОБА_7 старший син сторін в справі, ОСОБА_3 , 2006 р.н. знаходиться на «Д» обліку з діагнозом «Важка форма аутизму» (а.с.9).

Вказане також підтверджено медичним висновком №67/11 від 13.05.2011 (а.с. 10), а також виписками із медичної картки (а.с. 11, 12).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК №489592 від 29.01.2024 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 являється інвалідом І-А групи з дитинства «довічно». Потребує постійного стороннього догляду і нагляду.

Відповідно до копії квитанцій про оплату ОСОБА_4 аліментів та довідки Косівського ВДВС №49307/25.8-24/05 від 02.12.2024 підтверджено, що заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 немає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріальне становище позивачки на даний час змінилося та аліментів, які сплачує відповідач на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 350 грн щомісячно недостатньо для нормального забезпечення утримання дитини.

Колегія суддів з цим висновком погоджується з огляду на таке.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Із положень частини першої статті 184 СК України слідує, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як передбачено частиною першою статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості один із батьків має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У такому випадку частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, а також тверда грошова сума аліментів визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, а саме матеріальний та сімейний стан платника аліментів і дітей.

Визначений рішенням суду розмір аліментів не вважається незмінним.

Підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є доведеність у судовому засіданні суттєвої зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Така зміна обставин має настати після того, як суд визначив первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення статті 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року (справа №759/22898/20) зазначено, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги для зменшення розміру аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , позивач обґрунтувала свої вимоги необхідністю збільшення розміру аліментів, оскільки визначений судом розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн на місяць недостатній для забезпечення дитини. Окрім того, у позивачки погіршився матеріальний стан, оскільки вона здійснює цілодобовий догляд за непрацездатним сином сторін ОСОБА_4 , а тому не має можливості працювати.

Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази, наявні заперечення відповідача проти збільшення розміру аліментів, оскільки він ніде не працює, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін в розмірі 3000 грн.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що відповідач є молодою працездатного віку особою, інших утриманців немає, позивачка самостійно здійснює догляд за непрацездатним сином сторін, у зв`язку з чим немає змоги працевлаштуватися. Крім того, оскільки діти сторін проживають з матір`ю, відтак вона несе безумовно більші витрати на їх утримання. Будь-яких доказів того, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у підвищеному розмірі ОСОБА_1 не надав. Відтак, виходячи із принципів рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін до 3000 грн щомісячно. Вказаний розмір аліментів, на переконання суддів, є необхідним та достатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини сторін та відповідатиме фінансовим можливостям відповідача.

Відтак рішення суду першої інстанції у вказаній частині необхідно залишити без змін.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину з інвалідністю, колегія суддів звертає увагу на таке.

Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши, що повнолітній син сторін ОСОБА_4 є особою з інвалідністю з І-А групи з дитинства довічно, потребує стороннього догляду та нагляду, проживає з матір`ю, відповідач не бажає брати участь в додаткових витратах на утримання сина, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн щомісячно на час інвалідності дитини.

Колегія суддів, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей, а також те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу саме у розмірі 5 000 грн щомісячно на утримання повнолітнього сина сторін, а також беручи до уваги пояснення відповідача в засіданні апеляційного суду, вважає, що стягнення аліментів у розмірі 4 000 грн щомісячно є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище.

Доводи апелянта, що позивачка мала б звернутися з окремою позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина колегія суддів відхиляє.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Аналіз наведеного свідчить про те, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, то суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює їх правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Звертаючись з позовом в частині стягнення аліментів на повнолітнього непрацездатного сина, позивач посилалась на статтю 198 СК України, якою визначено обов`язок батьків утримувати своїх непрацездатних дочку, сина.

Хоча при пред`явленні позову ОСОБА_2 просить змінити розмір аліментів, однак колегія суддів, ґрунтуючись на висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (14-473цс18), шляхом порівняння дії положень сімейного закону приходить до висновку про застосування при вирішенні спору в частині стягнення аліментів на повнолітнього непрацездатного сина сторін вимоги саме ст. 198 СК України. Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту, якщо позивач обґрунтовувала цим свої позовні вимоги, проте помилково посилалась на певні норми права.

На вказане також правильно звернув увагу місцевий суд.

Разом з тим, як зазначено вище, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмірі аліментів на повнолітнього сина сторін з інвалідністю в сумі 5 000 грн не підтверджений належними доказами, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 4000 грн щомісяця безстроково.

Відповідно до частини 1 пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із частини 1 пункту 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 05 грудня 2024 року в частині збільшення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн щомісячно на час інвалідності дитини скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину з інвалідністю задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , прож. в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 4000 (чотири тисячі ) грн. щомісяця безстроково.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.