г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/5012/24
Номер провадження 2/213/548/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/5012/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

27 травня 2020 року відповідач уклав з первісним кредитором АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кредитний договір № 678513/3939527, на підставі якого отримав кошти у розмірі 30000,00 грн і зобов`язався їх повернути в передбачений строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, має заборгованість. Крім того, 05 квітня 2021 року відповідач уклав з первісним кредитором АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кредитний договір № 1/3939527 строком на 72 місяці, на підставі якого отримав грошові кошти в розмірі 120000 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, має заборгованість. У зв`язку з передачею права грошової вимоги за зазначеними договорами до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами.

27.01.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких виписка по картковому рахунку та платіжна інструкція № 36059885-1 від 05.04.2021 є доказами, що підтверджують видачу коштів за договором про надання банківських послуг.

Крім того, зазначає, що виписка з рахунка та розрахунок заборгованості є належними доказами, які підтверджують видачу кредиту, рух коштів по рахунках та відображають оплату позичальником.

Також посилається на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідач був ознайомлений з умовами договору та погодився з ними, з будь-якими заявами для роз`яснення незрозумілих йому умов до банку не звертався.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач подав відзив на позов, позовні вимоги визнає частково. Зазначив, що ним систематично вносилися платежі в рахунок погашення заборгованості. Вважає, що заявлена позивачем сума до стягнення не ґрунтується на умовах кредитного договору та розрахунку заборгованості, а розрахунок є необґрунтованим. Посилається на те, що надані позивачем виписка та розрахунок є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків, не є підставою для стягнення відповідних сум і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, встановити розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Проте позивачем таких документів не надано, тому відсутні підстави вважати розмір заборгованості правильним.

Крім того, позивачем згідно з п.п. 1.3.1 та 1.3.2 п. 1.3 кредитного договору АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» було незаконно встановлена щомісячна процентна винагорода за користування кредитом та щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначає, що відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю заборонено встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону.

Посилається на те, що умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою, є нікчемною.

Також посилається на рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2011 року у справі № 112/2013, згідно з яким участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору первісний кредитор дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов.

Не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 678513/3939527 заборгованості у розмірі тіла кредиту 22318,53 грн; за кредитним договором № 1/3939527 заборгованості у розмірі тіла кредиту 86426,98 грн.

Процесуальні дії у справі.

04.12.2024 позовна заява отримана судом.

11.12.2024 судом отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача.

23.12.2024 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

07.01.2025 надійшов відзив на позовну заяву.

27.01.2025 надійшли додаткові пояснення позивача.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.

27 травня 2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем укладено договір № 678513/3939527 про надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30000 грн строком на 36 місяців, з фіксованою процентною ставкою 36% річних. Позичальник підписав паспорт споживчого кредиту, в якому також визначено порядок повернення кредитних коштів.

Підписавши договір, відповідач підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору на зазначених в ньому умовах, умови повернення коштів, тобто зобов`язався договір виконувати.

Із виписки за договором № 678513/3939527 від 27 травня 2020 року слідує, що відповідач в період з 27 травня 2020 року по 15 вересня 2023 року користувався кредитними коштами: поповнював карту, здійснював покупки, знімав готівку.

05 квітня 2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір № 1/3939527, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 120000 грн строком на 72 місяців, з фіксованою процентною ставкою 12% річних, зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50% від суми кредиту. Позичальник підписав паспорт споживчого кредиту, в якому також визначено порядок повернення кредитних коштів. Первісний кредитор перерахував кредитні кошти на рахунок відповідача (платіжна інструкція № 36059885-1 від 05.04.2021).

Підписавши договір, відповідач підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору на зазначених в ньому умовах, умови повернення коштів, тобто зобов`язався договір виконувати.

Однак, в порушення вимог кредитних договорів, свої зобов`язання за цими договорами відповідач належним чином не виконав, що потягло за собою виникнення заборгованості.

Випискою по договору підтверджується надання відповідачу кредитних коштів та часткову сплату відповідачем заборгованості за договором.

29 серпня 2023 року між ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги № 4-2023, згідно з яким банк відступив позивачу право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі прав вимог, зокрема за договорами, укладеними з відповідачем. На момент передачі прав вимоги заборгованість за договорами становила: за договором № 678513/3939527 - 29648,83 грн; за договором 29648,83 грн - 151567,50 грн.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 01 листопада 2024 року заборгованість за кредитними договорами становить:

- заборгованість за кредитним договором № 678513/3939527 від 27 травня 2020 року 29648,83 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом 22318,53 грн, прострочена заборгованість за відсотками 7330,30 грн;

- заборгованість за кредитним договором № 1/3939527 від 05 квітня 2021 року 151567,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом 86426,98 грн, прострочена заборгованість за відсотками 14140,52 грн, прострочена заборгованість за комісією 51000 грн.

Розмір заборгованості відповідачем не спростований, свого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надав.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Згідно з положеннями ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою цієї статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормою ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Висновок суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення первісним кредитором кредитних договорів з відповідачем та порушення ним взятих на себе зобов`язань.

Так, позивачем надано в якості доказів позовних вимог копії кредитних договорів, копію договору відступлення права вимоги, розрахунки заборгованості на момент передання права вимоги за кредитними договорами.

При вирішенні питання про нікчемність умови договору про сплату комісії із посиланням на абз.3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суд враховує правові висновки Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) викладені такі правові висновки.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набув чинності Закон № 1734-VIII, у зв`язку з чим у Законі № 1023-XII текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 цих Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон № 1734-VIII розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону № 1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII.

Суд зазначає, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається відповідач, не діяли у зазначеній ним редакції станом на дату укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин, оскільки текст статті 11 цього Закону був викладений у новій редакції Законом № 1734-VIII, що набрав чинності 10 червня 2017 року.

Пункт 1.3.2 кредитного договору № 1/3939527 від 05 квітня 2021 року передбачає сплату позичальником за користування кредитом комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, що включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Закон № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Умовами договору № 1/3939527 передбачена оплатність обслуговування кредитної заборгованості, яке здійснюється банком не лише за зверненням позичальника, а тому не залежить від періодичності такого звернення позичальника.

Таким чином, банк мав право встановити у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а умови, передбачені пунктом 1.3.2 кредитного договору, в частині нарахування такої комісії не є нікчемними, а отже, розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. Тому за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі обов`язок позичальника сплачувати комісію - підлягають виконанню.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №172/410/21.

Доводи відповідача про незаконність встановлення щомісячної процентної винагороди суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів.

Пунктом 8 частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у договорі про споживчий кредит зазначається процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів.

Таким чином, законодавством прямо передбачено право кредитора на одержання процентів від суми наданого кредиту.

Посилання відповідача на відсутність доказів на підтвердження наявності заборгованості суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять розрахунки заборгованості та виписки з рахунків відповідача.

Верховний суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц зазначив, що надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту.

Суд вважає, що надані позивачем докази підтверджують факт укладення відповідачем з первісним кредитором кредитних договорів, наявність заборгованості за ними. Крім того, суд бере до уваги внесення відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним боргу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому, ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат.

Суд вважає за необхідне на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 137, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборгованість за кредитними договорами станом на 01 листопада 2024 року у загальному розмірі 181216 (сто вісімдесят одна тисяча двісті шістнадцять) грн 33 коп., з яких:

- заборгованість за кредитним договором № 678513/3939527 від 27 травня 2020 року у розмірі 29648,83 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом 22318,53 грн, прострочена заборгованість за відсотками 7330,30 грн;

- заборгованість за кредитним договором № 1/3939527 від 05 квітня 2021 року у розмірі 151567,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом 86426,98 грн, прострочена заборгованість за відсотками 14140,52 грн, прострочена заборгованість за комісією 51000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 5-Б оф.5, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Попов.