Справа № 464/6398/24
пр.№ 2/464/476/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої - судді Бойко О.М.

секретар судових засідань Білінська К.-М.Є.

за участю: представника позивача Задорожного А.Г.

представника відповідача Райхеля Р.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними та повернення сторін у попередній стан,-

в с т а н о в и в :

позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 03.12.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського натаріального округу Репета О.М., реєстровий №3200, припинити/скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , поновити право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 03.12.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Репета О.М., реєстровий №3210, припинити/скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , поновити право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 . В обгрунтування позову покликається на те, що 13 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №11-1/695к-06, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти у сумі 304 000 доларів США на строк по 12 грудня 2026 року, за користування якими позичальник зобов`язався сплачувати проценти. Починаючи з листопада 2013 року у позичальника почала утворюватися прострочена заборгованість по сумі кредиту, а з березня 2014 року заборгованість по вимогою від 20 травня 2014 року банк повіломив позичальника про наявність простроченого зобов?язання та про необхідність усунення порушень. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов' язань за кредитним договором, банк звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом до позичальника ОСОБА_1 , поручителів ТОВ «Стек-комп?ютер» і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за наслідками розгляду якого 28 січня 2015 року Сихівським районним судом міста Львова у справі №464/11343/14-ц ухвалено рішення про стягнення солідарно з відповідачів 217601,41 доларів США. Окрім того, рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 15 травня 2017року у справі №464/217/17 стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_4 55689,84 доларів США заборгованості по відсоткам за кредитним договором. На виконання судових рішень видано виконавчі листи та вони перебувають на примусовому виконанні. ТОВ «Стек-комп?ютер» припинено у 2019 році. Щодо фраудаторних правочинів: АТ «Універсал Банк» в серпні 2024 року з матеріалів виконавчого провадження №72937779 щодо виконання рішення у справі №464/11343/14-ц стало відомо наступне. 03 грудня 2013 року ОСОБА_5 на підставі договору парування відчужив на користь ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_6 , квартиру АДРЕСА_3 . Цього ж дня, 03 грудня 2013 року ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_6 , на підставі договору дарування відчужив на користь своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , в інтересах якої як законний представник діяла мати ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 . 03 грудня 2013 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування відчужила на користь ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_5 , квартиру АДРЕСА_4 . Цього ж дня, 03 грудня 2013 року ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_5 , на підставі договору дарування відчужив на користь своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 , в інтересах якої як законний представник діяла мати ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_2 Відчуження майна відбувалось на етапі після того, як у позичальника почала виникати прострочена заборгованість і припинилась сплата періодичних платежів за кредитним договором. Обставинами, які свідчать про те, що оспорювані договори за всіма ознаками слід уважати фраудаторними, є наступні факти:1) квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 на праві власності належали батькам ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Водночас ОСОБА_6 та ОСОБА_5 станом на грудень 2013 року також мали невиконані боргові зобов?язання перед АТ «Універсал Банк». Так, 15 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір No1 1-1/545к-07 про надання кредитних коштів у сумі 400 000 доларів США. ОСОБА_5 виступив поручителем за вказаними зобов' язаннями. Починаючи з грудня 2013 року за кредитом ОСОБА_6 починає утворюватися прострочена заборгованість. Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 28 серпня 2017 року у справі №464/2480/17 стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 64852,55 доларів США. 3 метою унеможливлення звернення стягнення на зазначене нерухоме майно в рахунок погашення боргу воно відчужується 03 грудня 2013 року на безоплатній основі на користь близької особи - ОСОБА_1 . 2) 03 грудня 2013 року, тобто в той же день, коли ОСОБА_1 набуває у власність квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_2 , він відчужує їх на безоплатній основі на користь своїх малолітніх дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 3) відчуження майна відбувається в період наявності прострочених боргових зобов`язань ОСОБА_1 та боргових зобов' язань, строк сплати яких не настав, але в подальшому також простроченими, що свідчить про наміри приховати таке майно та унеможливити звернення стягнення на нього на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення боргу. 4) ОСОБА_1 також відчужувалось і інше майно: 19 грудня 2013 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування відчужив на користь ОСОБА_7 земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0211. 19 грудня 2013 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування відчужив на користь ОСОБА_7 земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0266. При цьому ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є родичкою (матір?ю) ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка є дружиною ОСОБА_1 . 3 приводу вказаного майна АТ «Універсал Банк» також подано до суду позовну заяву про оспорення вказаних договорів з підстав їх фраудаторності 3 огляду на викладене, є обгрунтовані підстави стверджувати, що оспорювани договори між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (обдаровуваними) вчинені з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення за грошовими зобов?язаннями, завдаючи тим самим шкоди кредитору. В свою чергу предмет іпотеки (житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ), яким були забезпечені кредитні зобов?язання ОСОБА_1 , реалізовано на стадії примусового виконання рішення. Кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки не покрили всієї суми боргу, що стягнута рішеннями судів. Залишок заборгованості за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 28 січня 2015 року у справі №464/11343/14-ц становить 129 642,57 доларів США Залишок заборгованості за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 15 травня 2017 року у справі №464/217/17 становить 55 221,79 доларів США. Відповідно до даних Висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Агентство незалежної оцінки Ваш Експерт» на замовлення АТ «Універсал Банк», ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 12 серпня 2024 року становить 3 297 700 грн або 80 200 доларів США. Відповідно до даних Висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Агентство незалежної оцінки Ваш Експерт» на замовлення АТ «Універсал Банк», ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 12 серпня 2024 року становить 2 249 200 грн або 54 700 доларів США. Враховуючи вищенаведене, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 подав суду відзив на позовну заяву, вважає позов безпідставним та таким що не підлягає до задоволення, зокрема зазначив, що сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його права, таке доводи позивача про те, що починаючи з листопада 2013 року у нього, як позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором №611-1/695 к-06 віл 13.12.2006 і у зв?язку з чим рішенням Сихівського районного суд м. Львова від 28.01.2015 у справі №464/11343/14-ц з нього, Товариства з обмеженою вілповідальністю «Стек-комп?ютер» та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 217601,41 доларів США, що еквівалентно 2839116 /два мільйони вісімсот тридцять дев?ять тисяч сто шістнадцять/грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором №l1-1/695к-06 від 13.12.2006;- від 15.05.2017 у справі №464/217/17 з нього та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11-1/695к-06 від 13.12.2006 в розмірі 55689 (п?ятдесят п?ять тисяч шістсот вісімдесят дев?ять) доларів 84 цента США. є безпідставними та необгрунтованими з наступних нижчевикладених підстав. Як вбачається з рішення Сихівського районного суд м. Львова від 28.01.2015 у справі №0464/11343/14-ц, з нього, Товариства з обмеженою відповідальністю «Стек-комп?ютер» та ОСОБА_4 солідарно стягнута заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» станом на 22.09.2014. Як вбачається з рішення Сихівського районного суд м. Львова від 15.05.2017 у справі №464/217/17, з мене та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» солідарно стягнута заборгованість станом на 15.12.2016. Отже, рішеннями судів встановлено його заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» станом на: 22.09.2014 та 22.09.2016, що спростовує доводи позивача, що з листопада 2013 року у нього почала виникати заборгованість, відтак вказані обставини в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказування при розгляді даної справи, оскільки Акціонерне товариство «Універсал Банк» є тим самим реорганізованим акціонерним товариством і процесуальним правонаступником всіх прав та обов?язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», яке було позивачем у даній справі, і рішення судів вступили в законну силу. Факт відсутності у нього заборгованості станом на листопад 2013 року підтверджується даними, безпосередньо самим, позивачем до позовної заяви документами, а саме: розрахунком заборгованості за кредитним договором №11-1/695к-06 від 12.12.2006, який виконаний на дату 24.10.2014, з якого вбачається, що лише з 10.12.2013 у нього виникла поточна заборгованість, яка ним погашена 10.01.2014. розрахунком заборгованості за кредитним договором №11-1/545к-07 від 15.08.2007, який виконаний на дату 24.10.2014, з якого вбачається, що лише з 10.12.2013 у нього виникла поточна заборгованість, яка ним погашена 10.01.2014. 3 урахуванням вказаного, вважає, безпідставними твердження позивача про фраудаторність правочинів, адже на день укладення ним 03.12.2013 оспорюваних позивачем правочинів у нього була відсутня заборгованість (як поточна так прострочена), як за кредитним договором №11-1/695к-06 від 12.12.2006, так і за кредитним договором №11-1/545к-07 від 15.08.2007, відтак такі правочини не містятьознак фраудаторності. Безпідставними та необгрунтованими є покликання позивача на оспорювані договори, як на фраудаторні правочини, адже такі не містять критеріїв, які Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №182/2214/16-ц, визначив, для кваліфікації договору, як фраудаторного, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред?явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від й сплати);майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо);майно відчужене на користь пов?язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов?язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже лише наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі No405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі No754/2450/18. Зазначив, що у даному випадку, його батьки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи людьми похилого віку, вирішили розпорядитись належним їм на праві власності майном, а саме: квартирами АДРЕСА_8 та АДРЕСА_1 , подарувавши такі своїм внукам - його дітям. 3 метою уникнення додаткових матеріальних видатків у вигляді податків, батьки 03.12.2013 уклали договори дарування з ним, як сином, діючи від його імені, як представники, і у цей же день, діючи, як представники від його імені, уклали договори дарування із малолітніми внуками - його дочками, що вбачається з оспорюваних правочинів. Фактично, він жодного дня не був власником майна, яке від моїх батьків через нього було відчужене його дітям. Зазначене, підтверджується, зокрема, оспорюваними правочинами: 1) 3 договору дарування квартири від 03.12.2013, укладеного між ОСОБА_6 та ним, в якому від його імені на підставі довіреності 29.11.2013 року, діяв батько - ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_6 дарує йому - своєму синові, а я в особі представника ОСОБА_5 , приймаю в дар квартиру АДРЕСА_9 . Вказана квартира належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 30.12.2004 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. за реєстровим №5000, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2005 року. А з договору дарування квартири від 03.12.2013, укладеного між ним, від його імені на підставі довіреності 29.11.2013 року, діяв батько - ОСОБА_5 , та малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від імені якої на підставі Розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №569 від 29.11.2013 «Про надання дозволу на укладення договору дарування квартир, будинку та земельних ділянок гр. гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 » та його згоди, діє законний представник - мати ОСОБА_4 , вбачається, що ним, в особі представника, дарується своїй дочці, а малолітня донька, в особі законного представника, приймає в дар квартиру АДРЕСА_9 .2) 3 договору дарування квартири від 03.12.2013, укладеного між ОСОБА_5 та ним, від його імені на підставі довіреності від 29.11.2013 року, діяла мати - ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_5 дарує мені - своєму синові, а він в особі представника ОСОБА_6 , приймаю в дар квартиру АДРЕСА_10 . Вказана квартира належить ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 30.12.2004 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. за реєстровим No5003, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2005 року;

А з договору дарування квартири від 03.12.2013, укладеного між ним, від його імені на підставі довіреності 29.11.2013 року, діяла мати - ОСОБА_6 , та малолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від імені якої на підставі Розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №569 від 29.11.2013 «Про надання дозволу на укладення договору дарування квартир. оспорювані позивачем договори були укладені за волею моїх батьків - власників заборгованість по договору перед банком у мене виникла пізніше - 10.12.2023 (на час договору її не існувало, строк чергового платежу ще не настав; в подальшому (через місяць) ця прострочена заборгованість мною була погашена; рішення суду, яким встановлено його борг перед позивачем, були постановлені 28.01.2015 і 15.05.2017 (тобто, через два роки після оспорюваних правочинів). Зокрема, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.01.2015, яке набрало законної сили 16.03.2015, встановлено преюдиційний факт, що заборгованість перед банком утворилась станом на 22 вересня 2014 року - виконавче провадження відкрито 03.10.2023. Отже, станом на 03.12.2013 року були відсутні визначені Верховним Судом ознаки фраудаторності правочину. Враховуючи вищевикладене, вважає що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів фраудаторності правочинів, відтак, у позові слід відмовити.

Представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, є актом судової влади, ухваленим за наслідками вирішення справи у договірних правовідносинах та таке рішення у всгановленому законом порядку, за відсутності добровільного виконання, забезпечує кредитору у правовий спосіб домогтися примусового виконання зобов?язання із застосуванням відповідних заходів примусу, обмежень та обтяжень, що визначені та застосовуються згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Відсутність ухвалених судових рішень станом на дату укладення оспорюваних правочинів пе свідчить про відсутність договірних правовідносин та наявність прав і обов?язків. Крім того, ОСОБА_1 , будучи стороною кредитного договору та безпосередньо обізнаним про свої наміри виконувати кредитні зобов?язання, передбачаючи негативні наслідки у разі ухилення від такого обов?язку, міг наперед, не очікуючи судового провадження/рішення про стягнення заборгованості, забезпечити настання обставин відчуження майна па користь осіб, не пов?язаних із кредитором борговими зобов?язаннями. Таким чином, наявність в суді позову про стягнення заборгованості, що виникла з договору, чи рішення суду за наслідками його вирішення, не є вирішальним критерієм у питанні паланні оцінки добросовісності діям позичальника та ознакам фраудаторності правочинів. Вирішальним є сам стан кредитних зобов?язать та послідуюча історія їх виконання. Ураховуючи, що відчуження майна відбулось на етапі формування кредитної оргованості, контролює яку лише позичальник, та подальшим зверненням банку до суду для її стягнення у примусовому порядку у зв?язку з відсутністю виконання, то факт фраудаторності правочинів повністю підтверджується. Твердження про відсутність заборгованості спростовується розрахунками заборгованості та рішеннями судів про її стягнення, що надані до позовної заяви Твердження в частині, що ОСОБА_1 жодного дня не був власником квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 не відповідають фактичним обставинам справи та наданим доказам, згідно з якими ОСОБА_1 був власником вказаних квартир та в безоплатний спосіб відчужив їх на користь своїх дочок.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції надав пояснення аналогічні позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Положеннями ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 03 грудня 2013 року ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_6 , подарував своїй малолітній доньці ОСОБА_2 , в інтересах якої як законний представник діяла мати ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 та того ж дня, 03 грудня 2013 року ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_5 , подарував своїй малолітній доньці ОСОБА_3 , в інтересах якої як законний представник діяла мати ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначені договори посвідчені нотаріально, зареєстровані в реєстрі за номерами 3200 та 3210, підтверджуються копіями вказаних договорів дарування від 03.12.2013.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 набув право власності на казані квартири 03.12.2013 на підставі договорів дарування. Із копій вказаних договорів вбачається, що ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_5 , прийняв в дар квартиру АДРЕСА_2 , а також ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_6 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, вказані квартир перебували у власності відповідача ОСОБА_1 один день 03.12.2013.

Також судом встановлено, що 13 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №11-1/695к-06, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 304 000 доларів США на строк по 12 грудня 2026 року, за користування якими позичальник зобов`язався сплачувати проценти.

Рішенням Сихівського районного суд м.Львова від 28 січня 2015 у справі №464/11343/14-ц з відповідача ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Стек-комп?ютер» та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 217601,41 доларів США, що еквівалентно 2839116 (два мільйони вісімсот тридцять дев?ять тисяч сто шістнадцять) грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором №l1-1/695к-06 від 13.12.2006.

Також, судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суд м. Львова від 15.05.2017 у справі №464/217/17 з відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11-1/695к-06 від 13.12.2006 в розмірі 55689 (п?ятдесят п?ять тисяч шістсот вісімдесят дев?ять) доларів 84 цента США.

На виконання вказаних судових рішень видано виконавчі документи, які стали підставою відкриття виконавчих проваджень, які перебувають на примусовому виконанні.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, зокрема передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно із частиною 3 зазначеної норми якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ст.203 Цивільного кодексу України встановлено наступні загальні вимоги до правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положення Цивільного кодексу України не визначають поняття фраудаторних правочинів, однак, низкою правових висновків Верховного Суду, які в силу ст… підлягають застосуванню встановлено, що ідентифікація таких правочинів здійснюється через застосування загальних засад цивільного судочинства та меж здійснення цивільних прав.

Відповідно до ч.3 ст.13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України).

Вказані висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19).

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин (договір), укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, зокрема: зміст правочину суперечить Цивільного кодексу України, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, «на зло» іншої особи (кредитора); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів (боржник не отримує еквівалентних зустрічних майнових дій, кредитор втрачає забезпечення).

Це стосується справ, коли боржник хоче вчинити правочин, спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредиторів, який має за мету завдати шкоди інтересам кредиторів, їх майновим правам. Правовим наслідком вчинення такого правочину, за умови, що це було доведено, є його недійсність. Між тим, якщо результат дії боржника не завдав шкоди кредиторові та не спричинив негативних наслідків, то для боржника він залишається правочином, але ніяк не фраудаторним. Може бути як односторонній правочин, двостороннім чи багатостороннім, як оплатним, так і безоплатним.

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №182/2214/16-ц, визначив, для кваліфікації договору, як фраудаторного, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред?явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов?язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов?язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже лише наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі №754/2450/18.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості по кредитному договору відповідачем вносились кошти на погашення кредиту та заборгованість фактично виникла з 10.12.2013, оскільки в графі «прострочена заборгованість по кредиту» вперше вказується сума боргу 1256,63 за розрахунковий період 10.11.2013 09.12.2013, тобто, обов`язок сплати коштів за вказаний розрахунковий період існував до 09.12.2013, а відповідно заборгованість виникла на наступний день 10.12.2013. При цьому, суд звертає увагу на те, що вказану нараховану суму боргу відповідач сплатив 10.01.2014.

Окрім того, вищезазначеними рішеннями судів стягнуто заборгованість відповідача перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», яка виникла станом на 22.09.2014 та 22.09.2016, відповідно. Також судом становлено, що позови до відпоаідача позивачем були пред`явлені після вчинення оспорюваних правочинів.

Таким чином, судом встановлено, що оспорювані правочини укладені відповідачем як до виникнення заборгованості, так і до пред`явлення позивачем вимог відповідачу про стягнення такої заборгованості. Крім того, судом враховується як підтвердження факту відсутності зловживань правом, і той факт, що як на час набуття зобов`язань, так, і на час виникнення боргу квартири, які є предметом спірних договорів не перебували у власності відповідача ОСОБА_1 . Вказані квартири перебували у його власності лише один день. При цьому, як були безоплатно набуті у його власність, так і безоплатно ним відчужені.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваних правочинів фраудаторними, а відтак і для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи повну відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до зазначеного положення законодавства вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними та повернення сторін у попередній стан відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,а саме арешт з квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , застосований ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.02.2025.

Головуюча: