УХВАЛА

25 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 333/762/22

провадження № 61-17646ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2022 року Позов Концерну «Міські теплові мережі» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 13 299,94 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати на оплату судового збору у розмірі 707,63 грн з кожного.

У іншій частині позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2022 року у цій справі залишено без змін.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у цивільній справі № 333/762/22 за позовом Концерну «Міські теплові мережі»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення

та централізованого постачання гарячої води) відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року у цій справі залишено без змін.

У грудні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 20 січня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та докази поважності причин його пропуску; сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату; уточнити прохальну частину касаційної скарги, яка має бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направив матеріали, де навів додаткові доводи щодо необхідності звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги, висловив свої заперечення щодо ухвали судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2025 року. Навів додаткові відомості щодо необхідності звільнення заявника від сплати судового збору.

Відповідно до частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З огляду на скрутний матеріальний стан заявника Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання заявника про звільнення його від сплати судового збору.

Також заявник просить поновити йому строк на касаційне оскарження, оскільки повний текст постанови Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року (повний текст складено 14 листопада 2024 року) отримав 03 грудня 2024 року, про що надає відповідні докази.

З огляду на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, його можливо поновити.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада

2024 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Як визначено у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, зазначаючи,

що в матеріалах справи № 333/762/22 відсутній конверт, в якому повинна була бути надіслана позовна заява та додані до неї документи, у зв`язку із чим датою отримання позовної заяви слід вважати дату реєстрації позовної заяви, тобто

03 лютого 2023 року. Також у заяві було вказано, що необхідно визначити інший початок перебігу позовної давності та провести новий розрахунок заборгованості

за період з 01 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 11 015,18 грн, зменшивши витрати на оплату судового збору.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 333/762/22 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) відмовлено.

Апеляційну скаргу на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 29 травня 2024 року ОСОБА_1 мотивував тим, що при ухваленні рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2022 року суд першої інстанції не врахував той факт, що позовна заява Концерну «МТМ» була подана не 30 грудня 2021 року, а 03 лютого 2022 року, що впливає на визначення строку позовної давності та розмір нарахованої заборгованості разом із розміром судового збору, який підлягає стягненню.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, констатував,

що доводи, вказані у заяві ОСОБА_1 , не є підставами для ухвалення додаткового рішення відповідно до вимог частини першої статті 270 ЦПК України. Натомість ОСОБА_1 фактично порушує питання про перегляд судового рішення, яке він вже оскаржив у апеляційному порядку.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Перелік підстав, за яких може бути постановлено додаткове рішення, є вичерпним.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення.

Додатковим судовим рішенням усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або питання розподілу судових витрат.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися судом.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22), відповідно до яких аналіз положень статті 244 ГПК України та статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною першою статті 221 ГПК України.

Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав, ніж ті, що передбачені статтею 270 ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні заяви.

Відповідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою-другою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах доводів та вимог касаційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведене заявником обґрунтування необхідності ухвалення додаткового рішення у справі по своїй суті зводиться до вимоги змінити рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2022 року, яке переглядалося в апеляційному порядку (було залишене без змін постановою Запорізького апеляційного суду

від 11 грудня 2023 року) та набрало законної сили. Верховний Суд звертає увагу заявника, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

Законом не передбачено можливості для суду під виглядом додаткового рішення змінювати зміст рішення, а тому відсутні підстави для вирішення цього питання шляхом ухвалення додаткового рішення відповідно до приписів статті 270 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди заявника з наданою судом оцінкою доказам, проте, на підставі вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник