Номер провадження 2/725/2184/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Рогатинович А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (вул.Симона Петлюри,30 м.Київ, адреса для листування: вул.Лісова,2, поверх4 м.Бровари Київська область) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 17.12.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №14688-12/2023.

29.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29042024-1.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №29042024-1 від 29.04.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №14688-12/2023 у розмірі 26250грн., з яких 6000грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 20250грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 30.09.2023 між ТОВ «Фінансова компанія « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4618982.

14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21.

Відповідно до Реєстру боржників №19 від 27.02.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №4618982 у розмірі 12231,25грн., з яких 3500грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 8731,25грн. сума заборгованості за відсотками.

18.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №28923-12/2023.

29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29042024.

Відповідно до Реєстру боржників від 29.04.2024 до Договору факторингу №29042024 від 29.04.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №28923-12/2023 у розмірі 8000грн., з яких 2000грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 6000грн. сума заборгованості за відсотками.

Також 18.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №28900-12/2023.

24.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24052024.

Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 до Договору факторингу №24052024 від 24.05.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №28900-12/2023 у розмірі 8000грн., з яких 2000грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 6000грн. сума заборгованості за відсотками.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, просив стягнути із нього на користь позивача заборгованість у розмірі 54 481грн. 25коп., а також понесені судові витрати за подання позовної заяви до суду.

12.12.2024 через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Ниміжан Ю.В. подала до суду відзив на позовну заяву (а.с.85-88).

Посилалась на те, що 03.03.3022 її довіритель ОСОБА_1 призваний на військову службу до лав Збройних сил України, де проходить і на даний час. У 2023 році ОСОБА_1 під час участі у бойових діях отримав травму, у зв`язку із чим, перебував на лікуванні. У той час у нього було скрутне матеріальне становище та йому були потрібні кошти на лікування та відновлення здоров`я. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 звертався до різних кредитних та банківських установ для отримання позики. Однак її довіритель не пам`ятає у яких саме установах йому було надано кредит та у яких розмірах. Таким чином, відповідач не може підтвердити чи спростувати розмір заборгованості, зазначеної позивачем у позові.

Звертала увагу суду на те, що позивачем на підтвердження своїх доводів, викладених у позові, не надано жодних доказів, які б підтверджували отримання ОСОБА_1 кредитних коштів. У разі підтвердження такого факту належними доказами, її довіритель зобов`язується оплатити заборгованість по тілу кредиту.

Крім того, її довіритель не погоджується із нарахуванням позивачем відсотків за кредитними договорами, оскільки на момент укладання кредитних договорів він проходив військову службу, у зв`язку із чим, на підставі ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», звільнений від сплати цього платежу.

Більше того, у матеріалах справи відсутні детальні розрахунки заборгованості з розширеним механізмом і формулами розрахунків, способом нарахувань, з розмежуванням заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором та по процентах.

Просила суд врахувати її доводи, викладені у відзиві та у задоволені позову відмовити.

17.12.2024 представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надав відповідь на відзив.

Посилався на те, що доводи представника відповідача, викладені у відзиві є надуманими та необґрунтованими жодними доказами.

Так, відповідач під час укладання договорів кредиту зазначив свої особисті персональні данні, до яких доступ має тільки він, а також підтвердив мобільний номер телефону. Крім того, ОСОБА_1 пройшов процедуру верифікації банківської карти клієнта, що дало змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту ж саму особу. Вказане свідчить про те, що саме ОСОБА_1 підписав кредитні договори електронним підписом.

Вважає, що правочини, які укладені між первісними кредиторами та позичальником підтверджують факт наявності відповідних правовідносин між ними та передання в позику відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Оскільки відповідачем не повернуто отримані та використані ним кошти, існують правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом.

При цьому посилання представника відповідача на те, що його довіритель є військовослужбовцем, у зв`язку із чим звільняється від сплати процентів за користування кредитом, не заслуговують на увагу суду, так як до відзиву не надано належних доказів (копію військового квитка), які підтверджують даний факт.

Враховуючи те, що відповідачем не було повідомлено первісних кредиторів про те, що він є військовослужбовцем та на нього поширюється норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то нарахування відсотків за кредитними договорами здійснювалося первісними кредиторами на законних підставах.

Всі інші обставини, на які звертав увагу представник відповідача у відзиві вважає надуманими, не підтвердженм жодними доказами та такими, що суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВС.

Просив позов задовольнити.

18.02.2025 через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Ниміжан Ю.В. подала до суду письмові пояснення, де звертала увагу суду на обставини, аналогічні тим, які зазначені нею у відзиві. Просила у задоволені позову відмовити.

Розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи.

У прохальній частині відповіді на відзив, представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ниміджан Ю.В. у прохальній частині письмових пояснень від 17.02.2025 просила розглядати праву у її відсутність та у відсутність її довірителя. У задоволенні позову просила відмовити.

У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

щодо кредитного договору №14688-12/2023 від 17.12.2023

Судом встановлено, що 17.12.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №14688-12/2023.

Відповідно до п.1.1, п.1.2, п.1.4 Договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 6000грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Дата погашення кредиту 10.12.2024. Процента ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору. Тип процентної ставки: фіксована (а.с.9-14).

щодо договору позики №4618982 від 30.09.2023

30.09.2023 між ТОВ «Фінансова компанія « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4618982 (а.с.23-25).

У відповідності до умов договору, погодженими сторонами, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 3500грн., строком на п`ять днів, тобто по 05.10.2023. Проценти за користування кредитом становили: 3,71% базова ставка за перший день користування позикою (фіксована); 3,00% базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована).

щодо кредитного договору №28923-12/2023 від 18.12.2023

18.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №28923-12/2023 (а.с.38-43).

Пунктом 1.1., п.1.4 Договору передбачено, що Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Дата погашення кредиту 15.04.2024. Процента ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору. Тип процентної ставки: фіксована.

щодо кредитного договору №28900-12/2023 від 18.12.2023

18.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №28900-12/2023 (а.с.50-55).

У відповідності до умов вказаного Договору, погодженого сторонами, відповідачу надано кредит у розмірі 2000грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а також зі сплатою останнім процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Дата погашення кредиту 15.04.2024. Процента ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору. Тип процентної ставки: фіксована.

У додатку до кожного із Договорів кредиту наведена таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (а.с.12 зворот, а.с.25 зворот, а.с.41 зворот, а.с.53 зворот).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , уклавши кредитні договори №14688-12/2023 від 17.12.2023; №4618982 від 30.09.2023; №28923-12/2023 від 18.12.2023; №28900-12/2023 від 18.12.2023, в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому, на думку суду, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Втім таких доказів відповідачем та його представником суду не надано.

Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання вказаних кредитних договорів між первісними кредиторами та відповідачем ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ТОВ «Стар Файнес Груп» та ТОВ «Аванс Кредит» свої зобов`язання за Договорами кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника (номер якої вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

Так, згідно Виписок ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 16.12.2024, зараховано на картку НОМЕР_1 кредитні кошти, а саме: 17.12.2023 о 23:40год. - 6000грн.; 18.12.2023 о 04:30год. 2000грн.; 18.12.2023 о 06:20год. 2000грн. (а.с.126-128).

Таким чином, вказане спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо відсутності належних доказів про перерахунок позикодавцем йому коштів за кредитними договорами №14688-12/2023, №28923-12/2023; №28900-12/2023.

Крім того, судом встановлено, що в подальшому між первісними кредиторами та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено ряд договорів факторингу.

щодо кредитного договору №14688-12/2023 від 17.12.2023

29.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29042024-1 (а.с.15-17).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №29042024-1 від 29.04.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №14688-12/2023 у розмірі 26250грн., з яких 6000грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 20250грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.18).

щодо кредитного договору №28923-12/2023 від 18.12.2023

29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29042024 (а.с.44-47).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 29.04.2024 до Договору факторингу №29042024 від 29.04.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №28923-12/2023 у розмірі 8000грн., з яких 2000грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 6000грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.48).

щодо кредитного договору №28900-12/2023 від 18.12.2023

24.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24052024 (а.с.56-59).

Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 до Договору факторингу №24052024 від 24.05.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №28900-12/2023 у розмірі 8000грн., з яких 2000грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 6000грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.60).

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведено факт набуття права вимоги до відповідача за кредитними договороми №14688-12/2023 від 17.12.2023, №28923-12/2023 від 18.12.2023, №28900-12/2023 від 18.12.2023.

Поряд із цим, судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не було здійснено нарахування жодних штрафних санкцій.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Частиною 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідач неналежно виконує взяті зобов`язання за укладеними договорами й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості: за кредитним договором №14688-12/2023 від 17.12.2023 у розмірі 6000грн.; №28923-12/2023 від 18.12.2023 у розмірі 2000грн.; №28900-12/2023 від 18.12.2023 у розмірі 2000грн.

При цьому, на думку суду, розрахунки заборгованості, надані позивачем у ході розгляду справи, є належними доказами наявності заборгованості та її розміру, так як здійснені первісними кредиторами та відображають розрахунковий період, тіло кредиту, нарахування відсотків за користування кредитами, тобто є первинними документами, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (а.с.119-125).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами, виходячи з наступного:

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.15 ст.14 вказаного Закону, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Відповідно до Указу Президента від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого у встановленому порядку Верховною Радою, в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим настав особливий період, який, відповідно дозакону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», припиняється тільки згідно рішення Президента про демобілізацію із внесенням такого указу на затвердження Верховною Радою України. На цей час відповідних рішень про демобілізацію з березня 2014 року Президентом України не приймалося. Отже, в Україні з 17 березня 2014 року по даний час настав і діє особливий період відповідно дозакону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно нараховування штрафних санкцій, пені або процентів за користування кредитом військовослужбовцям, резервістам та військовозобов`язаним з 17 березня 2014 року по даний час є протиправним.

Відповідно до розділу ІІ статті3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового Управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України.

Як вбачається із копії військового квитка, ОСОБА_1 03.03.2022 був мобілізований на підставі Указу Президента України №69/2022 по мобілізації. На даний час він проходить проходить військову службу у ЗСУ, є учасником бойових дій (а.с.91-94).

Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, а також станом на момент ухвалення судом рішення, відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

Отже, установивши, що фактично отримані та використані позичальником кошти за вказаними вище кредитними договорами в добровільному порядку первісним кредиторам чи позивачу не повернуті, докази, які б свідчили протилежне не надано, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині.

щодо щодо договору позики №4618982 від 30.09.2023

Так, судом встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21 (а.с.26-30).

В подальшому було укладено Додаткові угоди №2 від 28.07.2021 та №20 від 27.02.2024 до Договору факторингу №14/06/21.

Як вбачається із Витягу Реєстру боржників №19 від 27.02.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №4618982 від 30.09.2023 у розмірі 12231,25грн., з яких 3500грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 8731,25грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.31).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги:1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Згідно висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у своїй постанові (№910/12525/20), відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.

В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини за кредитним договором №4618982 між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем виникли 30.09.2023, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги, в якому зазначено відповідача, здійснений після укладення договорів відступлення права вимоги, а отже на час укладення даних договорів у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище кредитним договором.

Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому суд звертає увагу на те, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

Таким чином, кредитним договором №4618982, укладеним між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак суд, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в межах даного спору належними і допустимими доказами позивачем не доведено своє право вимоги до відповідача за кредитним договором №4618982.

На думку суду, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем у справі щодо вимог до ОСОБА_1 зі сплати заборгованості за кредитним договором №4618982, у зв`язку із чим, позов у цій частині та із даних підстав задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано на підтвердження позовних вимог за кредитним договором №4618982 від 30.09.2023 належних та допустимих доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені вказаним кредитним договором.

Згідно вимог ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК україни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (на професійну правничу допомогу), покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 555,80грн.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м.Київ вул.Симона Петлюри,30, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитним договором №14688-12/2023 від 17.12.2023 у розмірі 6000грн.; за кредитним договором №28923-12/2023 від 18.12.2023 у розмірі 2000грн.; за кредитним договором №28900-12/2023 від 18.12.2023 у розмірі 2000грн., всього разом 10 000 (десять тисяч)грн., а також судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять)грн. 80коп.

У задоволенні позову щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №4618982 від 30.09.2023 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич