УХВАЛА

21 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 331/4484/23

провадження № 61-982ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Левицькою Юлією Василівною, на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом

до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який неодноразово уточнювала, остання редакція зустрічного позову була подана у травні 2024 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Здійснено поділ нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнно за ОСОБА_2 право власності на частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частини квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

У рахунок розподілу рухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості часток транспортних засобів: ВАЗ 21013, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 14 997,80 грн; причепу KRONE AZP 18, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 87 792 грн; КАМАЗ 5410 10850, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 91 450 грн; SAMRO 5R 334, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , в сумі 74 749,78 грн; DAF TE 95 XF 12580, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , в сумі 124 144,70 грн, а всього 393 134,30 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2024 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості часток транспортних засобів: ВАЗ 21013, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 14 997,80 грн; причепу KRONE AZP 18, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 87 792 грн; КАМАЗ 5410 10850, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 91 450 грн, що разом становить 194239, 80 гривень скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості часток транспортних засобів: ВАЗ 21013, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 14 997,80 грн; причепу KRONE AZP 18, 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 87 792 грн; КАМАЗ 5410 10850, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 91 450 гривень 00 копійок, що разом становить 194239,80 грн відмовлено, змінено стягнуту

з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості часток транспортних засобів з 393 134, 30 грн до 198 894, 50 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У січні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Левицькою Ю. В., на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 05 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує сплату судового збору; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У лютому 2025 року заявник направила матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, однак виконала вимоги ухвали судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2025 року лише частково, оскільки у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується

з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Аналізуючи вищезазначені норми, Верховний Суд зауважує, що касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. Суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин; пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи; пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, цитує постанови Верховного Суду, норми ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи наведене, строк для усунення недоліків необхідно продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 136, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець