Справа №491/817/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючої в справі судді Надєр Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Голубович А.М.,

за участю сторін у справі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Ананьєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку об`єктом сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку об`єктом сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що з 2007 року по 2021 рік позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_3 .. За період перебування у фактичних шлюбних відносинах в них з відповідачем народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Незважаючи на те, що шлюб між позивачем та відповідачем не був зареєстрований, вони фактично в період часу з 2007 року по 2021 рік проживали однією сім`єю, мали спільний сімейний бюджет, який використовували для сімейних потреб, спільно виховували дітей, спільно займались веденням господарства, спільно вирішували різні побутові питання. В період проживання однією сім`єю ані позивач, ані відповідач не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі. Позивач зазначає, що у червні 2013 року вона разом з відповідачем за їхні спільні сімейні грошові кошти за 65000 гривень двома платежами придбали будинок, розташований в АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що їхній з відповідачем спільний сімейний бюджет наповнювався переважно внаслідок ведення ними господарства та отримання доходу від його ведення. Вони вирощували для продажу свиней, биків, мали в господарстві корову, курей, гусей. Так, після придбання вказаного будинку вони разом з відповідачем та їхніми дітьми залишили с. Долинське Подільського району Одеської області, де проживали з 2007 року по 2013 рік, та оселилися в новопридбаному будинку, в якому і проживали в подальшому. Оскільки правовстановлюючі документи на вказаний будинок були відсутні, то рішенням Олександрівської сільської ради Ширяївського району (нині Подільського) Одеської області №566-УІ від 08 жовтня 2015 року за відповідачем було визнано право власності на вказаний будинок, а вже 09 вересня 2016 року вказане право власності на зазначений будинок було зареєстровано за відповідачем у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно. Після цього вони всією сім`єю продовжували проживання у зазначеному будинку. Оскільки з моменту придбання будинку вони з відповідачем та дітьми проживали в ньому без реєстрації, 05 серпня 2019 року вони з відповідачем були зняті з колишнього місця реєстрації та одночасно з відповідачем були зареєстровані у придбаному ними будинку. Позивач зазначає, зазначене свідчить про те, що вони з відповідачем продовжували проживати однією сім`єю та спільно приймали рішення про зміну місця реєстрації проживання. А тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд встановити факт її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати придбаний нею з відповідачем житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який був придбаний за їхні з відповідачем спільні грошові кошти за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнати за нею право власності на частину вказаного житлового будинку.

Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачу про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.

В подальшому, 05 травня 2024 головуючою суддею у справі після виконання всіх завдань, визначених в статті 189 ЦПК України було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що з відповідачем вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року. У 2008 році в них народився син ОСОБА_6 , в 2012 році в них народився син ОСОБА_7 . В 2013 році вони за спільні з відповідачем кошти придбали житловий будинок в с. Григорівка Подільського району Одеської області, всі сили, кошти вкладала в цей будинок, позичала у сестри з Росії грошові кошти в розмірі 10000 доларів США. Під час спільного проживання однією сім`єю вони з відповідачем займались домашнім господарством, мали свиней, телят, гусей, курей, бичків та інше. Також пояснила, що з 2007 року вони всі всією сім`єю були зареєстровані в будинку в с. Долинське Подільського району Одеської області, а після придбання вище вказаного будинку та реєстрації права власності на нього за відповідачем вони зареєструвалися в ньому. В 2021 році відносини між ними погіршилися, вони почали сваритися та битися, про що були складені протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за сімейне насильство. Також він притягувався до кримінальної відповідальності за це. Позивач пояснила, що на даний час вона проживає в с. Григорівка, а відповідач з дітьми проживають в с. Долинське. У відповідача була співмешканка, яка померла, однак він з нею не проживав з 2007 року, оскільки в неї з відповідачем у 2008 році народився син ОСОБА_6 . Вони з відповідачем не працювали офіційно. Їхні доходи складалися з доходів отриманих від ведення домашнього господарства, вони самостійно заробляли кошти на утримання їхньої сім`ї. Крім цього їхні спільний дохід складався з пенсії, яку отримувала позивач, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІІ групи, а також пенсії відповідача, оскільки він також є особою з інвалідністю. Шлюб вони з відповідачем не реєстрували, а проживали однією сім`єю. Однак, як вона вже зазначила, відносини між ними погіршилися, та відповідач почав битися. Приблизно у 2017-2018 році відповідач їздив до міста на заробітки. Відповідач записаний батьком їхніх спільних дітей. Також позивач додала, що ремонт у придбаному будинку вони робили за спільні сімейні кошти. Також вона вела домашнє господарство, готувала їжу для сім`ї, прала, тощо. Крім того позивач пояснила, що відповідач у своїй позовній заяві про визначення місця проживання дітей вказав, що проживав з позивачем однією сім`ю з 2007 року по грудень 2021 ріку, тобто, відповідачем самостійно підтверджено зазначений факт у вище вказаній позовній заяві в іншій справі. Також зазначене підтверджується доказами, доданим до позовної заяви.

Представник позивача адвокат Пивовар Ю.О. підтримав позицію позивача та зазначив, що повідомлені позивачем обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що не визнає того факту, що з 2007 року по 2014 рік він проживав однією сім`єю з позивачем. Він приїжджав до позивача, але вони не жили разом. Також пояснив, що дійсно зазначав у своїй позовній заяві, яка розглядалася в іншому суді, про визначення місця проживання дітей, що з 2007 року по 2021 рік він проживав з позивачем однією сім`єю, однак цей позов він не визнає. При цьому в судовому засіданні на запитання представника позивача відповідач зазначив, що проживали однією сім`єю з позивачем. Також відповідач зазначив, що він їздив на заробітки. Коли приїхав, позивач сказала йому, що треба зареєструвати місце проживання їх та їхніх дітей у будинку в с. Григорівка, на що він погодився.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що матеріали справи не містять достатніх доказів для підтвердження факту, який просить встановити позивач.

В подальшому позивач під час розгляду справи в судовому засіданні 12 лютого 2025 року заявила, що її представник адвокат Пивовар Ю.О. припинив свою діяльність.

Також в судовому засіданні були допитані свідки згідно клопотання позивача у позовній заяві.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Григорівка Подільського району Одеської області та знає позивача та відповідача, оскільки вони є односельцями. Може пояснити, що приблизно 10-11 років тому, точно вона не пам`ятає, позивач та відповідач придбали в с. Григорівка будинок у ОСОБА_9 . На той момент у позивача та відповідача було двоє малолітніх сина, меншому був приблизно рік. Вони всією сім`єю у вказаному будинку, разом робили у ньому ремонти, ставили паркан, добудували кухню, заробляли з домашнього господарства. Також пояснила, що вона запрошувала позивача та відповідача як сім`ю на весілля, а в подальшому на поминальний обід, оскільки її чоловік помер шість років тому. Також вона разом з позивачем та відповідачем разом збирали врожай кукурудзи. Позивач та відповідач мали велике спільне домашнє господарство, а саме, до 100 голів птиці, продавали до 20 свиней, мали корів, бичків. Позивач багато працювала біля худоби, а відповідач більше працював на городі, гарно господарювали. Позивач та відповідач жили однією сім`єю добре до того моменту, поки відповідач не почав бити позивача. На даний час відповідач проживає з дітьми в с. Долинське, а позивач у придбаному нею з відповідачем вище вказаному будинку. Також свідок додала, що відповідач був судимий за те, що побив позивача, та йому були призначено умовний термін, а потім реальний.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_2 . Вона добре знайома з позивачем, оскільки вона проживає по сусідству з нею навпроти. Також вона знайома з відповідачем. Приблизно 10 років тому, точно вона не пам`ятає, позивач та відповідач приїхали в с. Григорівка, де як сімейна пара, придбали будинок. На той час було двоє дітей. Вона звернула увагу, що чоловік був трохи старший за позивача. Позивач та відповідач вели спільне господарство під час проживання у вказаному будинку. Відповідач їздив на заробітки, а позивач займалась веденням домашнього господарства вдома. Вони тримали свиней, корову, а також бичків та телят, яких продавали і з цього жили. Зі сторони вони були нормальною сім`єю. Крім того позивач постійно поралася у городі, подвір`я будинку було охайне та прибране. Діти позивача та відповідача ходили у школу. Позивач та відповідач разом ходили на батьківські збори. В селі їх сприймали за сім`ю. На дні народження куми вони ближче познайомились з позивачем та відповідачем. Позивач та відповідач разом робили ремонт у будинку та навколо нього. Зі слів свідку відомо, що їм не вистачало грошей на придбання будинку, вони платили частинами. Потім відповідач почав бити позивача та за даним фактом приїжджав дільничний інспектор. Приблизно два роки тому позивач поїхала на заробітки, оскільки відповідач їй не допомагав, привів жінку, щоб готувала їсти, потім дітей забрав в с. Долинське. Свідок зазначила, що позивач та відповідач прожили разом приблизно 10 років в с. Григорівка. Позивач їздила на роботу, однак пропрацювавши приблизно місяць повернулася.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1 , добре знайома з позивачем та відповідачем, оскільки вони були її сусідами. Позивач та відповідач придбали у вказаному селі будинок у ОСОБА_9 , це її однокласник. Свідок зазначила, що вона була свідком придбання вказаного будинку та підписувала розписку про передачу частини грошей за будинок як свідок. В них було двоє маленьких дітей. Позивач та відповідач, проживаючи у вказаному будинку однією сім`єю, тримали домашнє господарство, а саме, курей, корову, бичків, свиней, продавали їх та з цього жили. Потім відповідач почав їздити на заробітки та приїжджав додому раз на тиждень, а потім рідше. В той час, коли відповідач був на заробітках, все домашнє господарство вела та утримувала позивач, виховувала дітей, ремонтом у будинку здебільшого займалась позивач з дітьми, відповідач приймав меншу участь у ремонті будинку. В будинку вікна замінювали, опалення переробляли, гарний паркан поставили та інше. Також у позивача та відповідача була значна різниця у віці, відповідач був старший за позивача. Свідок зазначила, що до придбаного будинку позивач та відповідач приїхали вже з власним господарством. Також свідок зазначила, що вона була присутня при передачі першої частини грошей за будинок, про що і підписала в якості свідка розписку, однак вона не бачила, коли позивач та відповідач давали другу частину грошей за будинок. Вселилися у цей будинок приблизно у 20112012 році, точно не пам`ятає. Їй стало відомо, що позивач та відповідач не перебувають у зареєстрованому шлюбі, нещодавно. Приблизно 3-4 роки тому між позивачем та відповідачем погіршились сімейні стосунки, почалися бійки. Одного разу позивач прийшла до неї, оскільки відповідач побив позивача. До цього їй не було відомо, що позивач та відповідач сваряться та б`ються. Позивач з дітьми жила в будинку, а відповідач їздив на заробітки, спочатку гарно жили.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1 в цьому будинку, а в самому селі з народження. Знайома з позивачем та відповідачем, вони є її сусідами, приїхали до села приблизно у 2012-2013 році, точно не пам`ятає. Їй відомо, що позивач та відповідач разом придбали у ОСОБА_9 будинок, який він успадкував, в с. Григорівка по сусідству з нею, однак вона не була присутньою коли воно його купляли. Вони приїхали разом зі своїми дітьми віком приблизно 4 та 2 роки. Позивач та відповідач у вказаному будинку проживали разом, однією сім`єю, тримали домашнє господарство. В будинку вони робили ремонти, вікна міняли та інше. В них є двоє дітей, які ходили до школи. Відповідач привозив дітей та позивача на батьківські збори, однак сам не заходив. В господарстві вони тримали свиней, корів, телят, бичків, яких продавали та з цього мали спільний сімейний бюджет. Загалом більшу частину роботи по домашньому господарству робила позивач, вона робила у городі та інше. Свідок зазначила, що вважала позивача та відповідача чоловіком та дружиною. Свідок пояснила, що коли підробляла в дитячому садочку в с. Григорівка, то туди приходили діти позивача та відповідача. Потім виявилось, що відповідач почав бити позивача, та було таке, що він перебив їй ногу. Після того, як позивачу зняли гіпс з ноги, вона поїхала на заробітки, однак, як пояснила їй позивач, через місяць вона була вимушена повернутись додому, оскільки відповідач погрожував їй, що здасть дітей в інтернат. На даний час позивач проживає сама у с. Григорівка у будинку, який вони з відповідачем придбали, а діти здебільшого проживають з батьком у с. Долинське.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити без розгляду його клопотання про допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки він не може забезпечити їх явку до суду, проти чого не заперечили учасники справи, а тому, враховуючи клопотання представника позивача та думку учасників справи, суд не проводив допит вказаних свідків.

Також під час розгляду справи були допитані свідки, викликані за клопотанням представника відповідача.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Долинське, знайома з відповідачем приблизно 10 років. Відповідач проживав в с. Долинське разом з співмешканкою ОСОБА_17 у будинку матері відповідача, дітей в них не було, жили сім`єю у незареєстрованому шлюбу разом матір`ю відповідача. В подальшому матір відповідача померла, а потім померла його співмешканка, після чого він продав будинок своєї матері. Потім відповідач почав жити з позивачем. В них було двоє дітей. Вони з позивачем придбали будинок в с. Григорівка Подільського району Одеської області. Зі слів відповідача їй відомо, що він позичав гроші у ОСОБА_18 на придбання буднику, однак вона не знає, яку саме суму він позичав. За ті гроші, що він позичив та гроші, які він отримав за продаж батьківського будинку вони з позивачем і купили будинок в с. Григорівка, позивач ОСОБА_1 ніде не працювала. Свідок зазначила, що після цього вона приїжджала в гості до позивача та відповідача в с. Григорівку. На той час відповідач працював в м. Одесі, а позивач знаходилась вдома, доглядала за дітьми та поралася по домашньому господарству. У позивача та відповідача було велике домашнє господарство, а також земельна ділянка відповідача. з цього вони і мали сімейний дохід. Вони мали корову, свиней, птицю. Свідок додала, що відповідач зі своєю співмешканкою, начебто жили у незареєстрованому шлюбі. Співмешканка відповідача була ще жива, коли він з позивачем вже переїхав жити до с. Григорівка. Він періодично приїздив до співмешканки та доглядав її, а після її смерті поховав її. У позивача та відповідача двоє дітей, вже дорослі на цей час. Їхньому сину 15 років, отже ОСОБА_3 та ОСОБА_1 жили однією сім`єю приблизно стільки ж, про конфлікти їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Долинське Подільського району Одеської області. Знайома з позивачем та відповідачем. Відповідач є їй дядьком. Наразі їй відомо, що позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, оскільки вони ділять між собою майно. Може пояснити, що з народження відповідач жив у с. Долинське Подільського району Одеської області. Першою дружиною в нього була жінка на ім`я ОСОБА_20 , друга дружина була на ім`я ОСОБА_21 . Вони жили в будинку матері відповідача, дітей в них не було. Потім, коли їй стало відомо, що у відповідача нова жінка, якою є позивач, то позивач вже була вагітна. Свідок зазначила, що відповідач жив зі своєю співмешканкою ОСОБА_17 , а ходив до позивача. Так відбувалось до смерті ОСОБА_17 . Точний період часу вона назвати не може, оскільки не пам`ятає. Потім відповідач переїхав жити в с. Григорівка Подільського району Одеської області. Свідок пояснила, що зі слів відповідача їй відомо, що його сестра надсилала йому гроші на придбання будинку, позичав гроші у ОСОБА_22 , продав будинок після смерті співмешканки ОСОБА_17 . За будинок вони сплатити спочатку першу частину грошей. Їй відомо, що у вказаному будинку позивач та відповідач мали спільне домашнє господарство, тримали курей, свиней, курок, качок та інше. Позивач не працювала офіційно. При цьому за життя ОСОБА_17 відповідач ночував з позивачем у придбаному ними будинку, а решту часу доглядав з ОСОБА_17 . У позивача та відповідачем є діти віком 15 і 12 років, приблизно три роки проживають в с. Долинське у найманому житлі, а відповідач знаходиться в м. Одеса на заробітках. Позивач та відповідач жили однією сім`єю у будинку в с. Григорівка.

В судовому засіданні представник відповідача заявила про зняття питання щодо допиту свідка ОСОБА_23 , якого вона просила викликати та допитати, оскільки відсутня можливість його явки до суду, проти чого не заперечили учасники справи, а тому, враховуючи позицію представника відповідача та думку учасників справи, суд не проводив допит свідка ОСОБА_22 ..

Суд, допитавши свідків, врахувавши наявність деяких розбіжностей у їх показах, вважає встановленим факт проживання позивача та відповідача як чоловіка та жінки без шлюбу, однією сім`єю, народження спільних двох дітей, переїзд та придбання житлового будинку в інтересах сім`ї під час спільного проживання та ведення спільного господарства та отримання від цього спільного сімейного доходу, що утворював сімейний бюджет, утримання та обслуговування домогосподарства, виховування дітей, а тому, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вивчивши та оцінивши додані до позовної заяви та наданні сторонами під час розгляду справи докази, заслухавши позивача та її представника, відповідача та його представника, допитавши свідків, приходить до висновку, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, при розгляді справи встановлено:

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 03 листопада 2000 року Ульяновським РВ УМВС України в Кіровоградській області (а.с.8-9).

Відповідачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 20 лютого 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області(а.с.12-14), а також довідкою Долинської сільської ради Подільського району Одеської області №1011 від 24 липня 2023 року (а.с.52).

Позивач та відповідач мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 21 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, відповідно до якого батьком дитини вказано ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с.16); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 26 липня 2012 року виконавчим комітетом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, відповідно до якого батьком дитини вказано ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с.17).

Відповідно до копії довідки Долинської сільської ради Подільського району Одеської області №265 від 28 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 з 05 серпня 2019 року (а.с.18).

Відповідно до копії довідки Долинської сільської ради Подільського району Одеської області №406 від 29 березня 2023 року позивач ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2007 року по 2021 рік проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . З 2007 року по 2013 рік проживали в с. Долинське Подільського району Одеської області, з червня 2013 року по 2021 рік проживали та зареєстровані в АДРЕСА_1 (а.с.19). Зазначеною довідкою підтверджується факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю як чоловіка та жінка без шлюбу. При цьому вказана довідка на момент надходження справи до суду та підчас розгляду справи не оскаржена та не скасована, не втратила своєї юридичної сили. При цьому слід зазначити, що за заявою представника відповідача від Долинської сільської ради Подільського району Одеської області ухвалою суду від 19 грудня 2023 року було витребувано документи, що підтверджують інформацію, зазначену у довідці №406 від 29 березня 2023 року, однак ухвала суду виконана не була та причини її невиконання суду повідомлені не були (а.с.121-122). Також ухвалою суду від 23 січня 2024 року було повторно витребувано від Долинської сільської ради Подільського району Одеської області документи, що підтверджують інформацію, зазначену у довідці №406 від 29 березня 2023 року, також інформацію про те, чи проживав ОСОБА_3 та ОСОБА_25 на території Долинської сільської ради Подільського району Одеської області (а.с.142-143), однак ухвала суду виконана не була та причини її невиконання суду повідомлені не були. В подальшому ухвалою суду 10 квітня 2024 року у зв`язку з невиконанням попередніх ухвал про витребування доказів, до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області було застосовано заходи процесуального примусу у виді накладення штрафу в розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 гривень 40 копійок, та повторно витребування докази, зазначені у попередніх ухвала суду, однак і вказана ухвала не була виконана та причини її невиконання повідомлені суду не були (а.с.3-4, том №2), однак, при цьому відсутні підстави для визнання даного доказу даної довідки не належним, не допустимим доказом, оскільки на момент розгляду справи та ухвалення рішення довідка не оскаржена, не скасована, підстав вважати її недостовірною немає.

З копії виписки з погосподарської книги №17 с. Григорівка Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області (нині вказаний населений пункт входить до складу Долинської ОТГ Подільського району Одеської області) за 2016-2020 роки, особовий рахунок № НОМЕР_5 , до списку членів домогосподарства входять: голова домогосподарства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , співмешканка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька співмешканки ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син співмешканки ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.20), що в свою чергу також доводить факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю як чоловіка та жінка без шлюбу, що також підтверджується копією витягу з вказаної погосподарської книги (а.с.22-24).

Відповідно до копії довідки-характеристики №270 від 03 квітня 2023 року, виданої Долинською сільською радою Подільського району Одеської області, позивач ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується з позитивного боку (а.с.21).

В матеріалах справи також міститься копія заповіту від 18 червня 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_28 свій житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_15 (а.с.25).

Також в матеріалах справи міститься копія розписки ОСОБА_15 , відповідно до якої в червні 2013 року він продав житловий будинок сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , заповіданий йому, та який знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.26). Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні допитаний не був.

З копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №68179408 від 15 вересня 2016 року, за відповідачем ОСОБА_3 09 вересня 2016 року зареєстровано право приватної власності на цілу частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.27-28), що вказує на той факт, що спірний житловий будинок був придбаний під час проживання позивача та відповідача однією сім`єю без шлюбу, а також до вказаної копії інформації додано копією технічний паспорт на одноквартирний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 17 грудня 2015 року (а.с.29-36).

З копії вироку Любашівського районного суду Одеської області від 21 липня 2022 року, який набув законної сили 22 серпня 2022 року, вбачається, що 21 липня 2022 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 ч.1 КК України, відповідно до якого 16 грудня 2021 року, перебуваючи на території свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки між ним та його співмешканкою ОСОБА_1 , він спричинив ОСОБА_1 умисне тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, за що йому було призначено покарання у виді двох років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. При цьому відповідно до вказаного вироку ОСОБА_3 вчинив вказане кримінальне правопорушення відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , що також підтверджується зафіксованими у вироку поясненням свідків ОСОБА_29 , старости с. Григорівка ОСОБА_8 (а.с.37-38, 67-68). Вказаним вироком підтверджується той факт. що позивача та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки вона у вироку зазначена співмешканкою відповідача та вказані обставини згідно вироку суду не оспорювали учасниками кримінального провадження, а навпаки, підтвердились наданими в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ..

В матеріалах справи міститься копія довідки Ширяївського районного суду Одеської області від 21 квітня 2023 року №491/1073/22/2693/2023, відповідно до якої потерпілій ОСОБА_1 повідомлено, що на розгляді суду перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.1261 КК України (а.с.39, 69).

З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11 вересня 2023 року щодо житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , оціночна вартість об`єкта оцінки становить 224007 гривень 67 копійок, оціночна вартість поліпшень становить 210483 гривні 14 копійок, оціночна вартість земельної ділянки становить 13524 гривні 53 копійки (а.с.60-61).

Відповідно до листа Ананьївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 квітня 2023 року №261/24.19-18 у архіві вказаного відділу та у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про шлюб та розірвання шлюбу відносно ОСОБА_1 (а.с.63), також у Державному реєстрі актів цивільного стану громадин виявлено актовий запис про шлюб №14 від 26 квітня 1980 року, складений виконавчим комітетом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також актовий запис про смерть №9951 від 11 листопада 2002 року, складений Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції відносно ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (лист вище вказаного ВДРАЦС від 27 квітня 2023 року №262/24.19-18) (а.с.64), а також актовий запис про смерть №11 від 26 липня 2010 року, складений виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Ширяївського району Одеської області відносно ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 (лист вище вказаного ВДРАЦС від 27 квітня 2023 року №260/24.19-18) (а.с.65).

З листа Сектору поліцейської діяльності №1 Відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області від 28 квітня 2023 року №66.3.1/2398 вбачається, що в період часу з 10 листопада 2021 року по 11 жовтня 2022 року відповідач неодноразово (7 разів) вчиняв відносно позивача дії, які працівниками поліції були кваліфіковані за ст.1732 КУпАП, тобто, за вчинення домашнього насильства в сім`ї, а також за деякими фактами було відкрито кримінальні провадження: 0000037 від 20 листопада 2022 року за ст.122 ч.1 КК України, 0000300 від 11 жовтня 2022 року за ст.1261 ч.1 КК України, тобто, за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 як до особи, яка перебуває у сімейних відносинах з відповідачем ОСОБА_3 (а.с.66), що в свою чергу також дає підстави вважати про наявність між позивачем та відповідачем сімейних відносин як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

З позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей від 09 вересня 2022 року вбачається, що позивач ОСОБА_3 у змісті викладених обставин спору зазначає, що з 2007 року вони з відповідачем ОСОБА_1 знаходилися у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`ю та від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей (інформація про зазначених у позові дітей містися у вказаному рішенні та у матеріалах вказаної справи). ОСОБА_3 у позові також зазначив, що вони з ОСОБА_1 не проживають разом з 2021 року (а.с.70-73). Таким чином судом встановлено, що у зазначеній позовній заяві відповідач по справі підтвердив той факт, що з 2007 року по 2021 рік він дійсно перебував з позивачем у фактичних шлюбних відносинах та проживав з нею однією сім`єю, тобто, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. При цьому відповідач під час розгляду справи підтвердив зазначеним у вказаній вище позовній заяві про визначення місця проживання дітей, що підтверджує факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу та в свою чергу спростовує надані відповідачем пояснення про невизнання позовних вимог в частині факту проживання з позивачем однією сім`єю. Даний позов був розглянутий судом та переглянутий судом апеляційної інстанції.

Слід звернути увагу, що дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд вважає, що невизнання відповідачем факту спільного проживання з позивачем у зазначений період у даній цивільній справі спрямоване на ухилення від наслідків такого визнання, а саме, від визнання спірного житлового будинку їх спільною сумісною власністю та його поділу.

В матеріалах справи також міститься копія висновку Служби у справах дітей Долинської сільської ради, як додаток до рішення виконавчого комітету сільської ради №62 від 30 листопада 2022 року, відповідно до якого зазначено: «Сімейне життя подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 поступово погіршувалося, що в результаті призвело до припинення шлюбних відносин…», визнано доцільним визначити місце проживання дітей з батьком ОСОБА_3 (а.с.75).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 18 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_21 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області (а.с.90).

Також в матеріалах справи міститься копія договору позики №30/03-1 від 30 березня 2015 року, укладеного в с. Долинське між ОСОБА_32 та ОСОБА_23 , відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_23 у позику грошові кошти в розмірі 163870 гривень, що в еквіваленті складає 7000 доларів США. При цьому вказаний договір не містить відомостей про те, на які цілі, потреби вказана позика надана ОСОБА_3 , а тому не підтверджує факт отримання вказаних грошей саме з метою придбання житлового будинку, при цьому вказаний договір укладений під час перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах. Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні допитаний не був.

Представником відповідача надано суду доказ її звернення до Долинської сільської територіально громади Подільського району Одеської області, а саме, її запит №131 від 21 листопада 2023 року щодо надання інформації в підтвердження відомостей, зазначених у довідці Долинської сільської ради Подільського району Одеської області №406 від 29 березня 2023 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.92, 116-117), проте протягом розгляду справи відповідь на вказаний запит представнику відповідача, як зазначає представник відповідача, не надана.

З вироку Ширяївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2023 року, який переглядався в суді касаційної інстанції, який на день розгляду справи та ухвалення рішення не набув законної сили, вбачається, що ОСОБА_3 засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.1261 КК України, та на підставі ст.71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 21 липня 2022 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць (а.с.100-103). З вказаного вироку вбачається, що він ухвалений за фактом вчинення ОСОБА_3 відносно його співмешканки ОСОБА_1 домашнього насильства, яке ним було вчинено в період часу з 01 грудня 2021 року по 08 жовтня 2022 року.

З копії рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення (а.с.105-108, 131-134).

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року, яка набрала законної сили 20 листопада 2023 року, рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 червня 2023 року скасовано та позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено (а.с.109-113, 135-139), з чого вбачається, що обставини, зазначені в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , зокрема в частині перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у період з 2007 року по грудень 2021 року у фактичних шлюбних відносинах, не спростовані та фактично підтверджені сторонами справи.

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) від 09 серпня 2023 року у Савранському ВДВС у Подільському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №71082124 з примусового виконання виконавчого листа №491/754/22 від 26 грудня 2022 року, виданого Любашівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Також зазначено, що ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3 (а.с.14), що також підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №378635949 від 15 травня 2024 року (а.с.15).

Також в матеріалах справи містяться копії рахунків на ім`я ОСОБА_3 про сплату комунальних послуг за спожиту електроенергію (а.с.17-18).

Представник відповідача зазначила що позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю з відповідачем як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу, матеріали справи не містять достатніх доказів для встановлення цього факту. Вважає що довідка Долинської сільської ради Подільського району Одеської області №406 від 29 березня 2023 року щодо проживання позивача та відповідача з 2007 року по 2013 рік в с. Долинське Подільського району Одеської області та з червня 2013 року по 2021 рік в АДРЕСА_1 , не може вважатися достовірним доказом, оскільки Долинською сільською радою так і не було надано на її запити відповіді та на ухвали суду про витребування доказів документів, на підставі яких видана дана довідка. Так, в с. Долинське Подільського району Одеської області позивач та відповідач не проживали однією сім`єю, що підтверджується показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , навпаки показами вказаних свідків підтверджено, що позивач проживала окремо, а відповідач заходив до неї в гості періодично. Також вважає, що свідки не можуть підтвердити родинні відносини між позивачем та відповідачем, їх покази не можуть підтверджувати сімейні відносини між сторонами. Позивачем не було доведено того, факту, що у неї була певна сума коштів, яку вона вклала у придбання будинку, не надано жодного доказу щодо її участі у купівлі будинку. Свідки лише підтвердили приїзд позивача та відповідача в 2013 році до с. Григорівка Подільського району Одеської області, однак не підтвердили, чиї кошти були витрачені для придбання будинку. При цьому свідки, допитані за клопотанням сторони відповідача, зазначили, що відповідач проживала окремо, а близькі стосунки не можуть свідчити про факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, оскільки відповідач лише періодично приходив до позивача в гості.

Позивач зазначила, що матеріали справи містять достатні докази для задоволення її позовних вимог, а саме, підтвердження того факту, що позивач та відповідач з 2007 року по 2021 рік проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Позивач та відповідач мають двох дітей та відповідач записаний їхнім батьком та батьківство визнано відповідачем. Матеріали справи містяться відомості про притягнення відповідача до відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно позивача, а також вчинення відповідачем відносно позивача на ґрунті сімейних відносин кримінального правопорушення. Все зазначене підтверджує, що вона проживала з відповідачем однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. Зазначене також підтверджується показами свідків, допитаних судом за клопотанням сторони позивача.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зі змісту частини 2 статті 77 ЦПК України вбачається, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Згідно ч.1,2 ст.21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Відповідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Статтею 61 СК України передбачено що, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже законодавством передбачено рівнозначну презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна та майна, придбаного жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, до спільної сумісної власності. Це означає, що якщо майно придбано подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком в період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Подібні висновки щодо презумпції належності майна, придбаного в період шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя та щодо розподілу тягаря доказування на спростування цієї презумпції викладено в постановах Верховного Суду Україи від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 646/6271/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 161/13140/22 77, що також у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю».

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка в сукупності, а також приймаючи до уваги, що відповідач фактично самостійно визнав факт перебування у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сім`єю в період з 2007 року по грудень 2021 року з ОСОБА_1 у справі за його позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, вказують на наявність достатніх правових підстав вважати обґрунтованими позовні вимоги та такими що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду доведено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2007 року по 2021 рік, тобто, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків, виховання двох спільних дітей, проживання сторін спільно з дітьми в одному житловому будинку, що підтверджує те, що між сторонами склалися та мали місце протягом зазначеного періоду усталені стосунки, притаманні подружжю, та придбання ними у період перебування у фактичних шлюбних відносинах для сім`ї житлового за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого вказаний будинок є об`єктом спільної сумісної власності, та за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір за подання вказаної позовної заяви в розмірі 1874 гривні 70 копійок, суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача у сумі 1874 гривні 70 копійок.

Крім того позивачем понесено судові витрати за надання правової допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №7 від 21 квітня 2023 року, опису послуг, наданих адвокатом Пивоваром Ю.О. згідно вищевказаного договору, квитанції до прибуткового касового ордера №16 від 21 березня 2023 року. Відповідно до вказаних документів її витрати становлять 8000 гривень, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вони є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторін.

Керуючись ст.ст.13, 19, 76, 81, 89, 223, 247, 263, 264, 265, 268, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку об`єктом сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити.

Вважати встановленим факт, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 03 листопада 2000 року Ульяновським РВ УМВС України в Кіровоградській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 2007 року по 2021 рік проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 20 лютого 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 03 листопада 2000 року Ульяновським РВ УМВС України в Кіровоградській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 20 лютого 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 03 листопада 2000 року Ульяновським РВ УМВС України в Кіровоградській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1874 гривні 70 копійок, сплачений позивачем за подання позову до суду.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 20 лютого 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 03 листопада 2000 року Ульяновським РВ УМВС України в Кіровоградській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , понесені позивачем судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 8000 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2025 року.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20__ року.