Справа № 352/2523/23
Провадження № 2/352/37/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Струтинського Р. Р.

з участю секретаря Гребінника В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама ОСОБА_4 , яка була власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Згідно заповіту від 01.10.2009, мама заповіла дане будинковолодіння своїм синам, йому, позивачу- (східну частину будинку), та ОСОБА_5 (західну частину будинку) в рівних долях. На день смерті мами разом з нею був зареєстрований і проживав брат ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 теж помер. Після смерті мами він та брат прийняли спадщину в шестимісячний строк, подавши заяви у нотаріальну контору. В жовтні 2022 року він звернувся до державного нотаріуса Тисменицької районної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_2 після смерті мами та брата, однак йому було відмовлено, повідомивши, що після смерті брата ще необхідно зачекати десять місяців. 10.08.2023 державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після смерті мами і брата, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Також, 01.08.2023 він звернувся до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В. Д. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті брата. Однак йому відмовлено у зв`язку з відсутністю свідоцтва про право власності на будинок. Крім того, покійній мамі належали три земельні ділянки: площею 1137,0 кв м (0,1136 га) в с. Радча, урочище «За Соловейком», для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :04:008:0105, площею 1155,0 кв м (0,1155 га) в урочищі «За Сеничем» для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :04:012:00765, площею 0,4900 га в урочищі «Радча» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:006:0010. 25.02.2000 ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого земельну частку/ пай заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 в рівних долях. 06.10.2023 він звернувся до державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення свідоцтва свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки після смерті мами. Постановою від 06.10.2023 державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва. Просив визнати за ним право власності на будинковолодіння та земельні ділянки, в порядку спадкування за заповітом після смерті мами.

Відповідачі письмового відзиву щодо заявленого позову, у встановлений судом строк не подали.

Позивач у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Установлено, що мама позивача ОСОБА_4 була власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого становить 80271 грн. Право власності ОСОБА_4 на вказане будинковолодіння підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі Радчанської сільської ради, однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності не проводилась.

Статею 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та були розташовані в межах міст і селищ міського типу.

Жодною інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 також не передбачав обов`язкової державної реєстрації права власності.

За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, спадкодавиця ОСОБА_4 вважалася власником вказаного нерухомого майна, і це право презюмується.

Крім того, ОСОБА_4 належало три земельні ділянки на території с. Радча Івано-Франківського району (колишнього Тисменицького) Івано-Франківської області: площею 1137,0 кв м (0,1136 га) в урочищі «За Соловейком», для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :04:008:0105 вартістю 22740 грн, площею 1155,0 кв м (0,1155 га) в урочищі «За Сеничем» для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :04:012:00765 вартістю 23100 грн, та площею 0,4900 га в урочищі «Радча» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:006:0010 вартістю 63700 грн. Право власності ОСОБА_4 на вказані земельні ділянки посвідчується копіями відповідних державних актів на право власності на земельну ділянку від 31.12.2009 та 15.03.2001 (а.с.40-42). Однак, оригінали вказаних правовстановлюючих документів відсутні.

За життя ОСОБА_4 склала два заповіти, посвідчені секретарем виконкому Радчанської сільської ради, зокрема: заповіт від 01.10.2010 згідно якого спадкоємиця заповіла належне їй будинковолодіння синам ОСОБА_1 (східну частину будинку) та ОСОБА_5 (західну частину будинку) в рівних долях; заповіт від 25.02.2000 згідно якого земельну частку (пай) заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 в рівних долях (а.с. 6-7).

Як убачається з копії спадкової справи № 217/2013, надісланої на вимогу суду, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини, зокрема будинковолодіння, до Тисменицької районної державної нотаріальної контори 22.05.2013 звернулися позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.105-127).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, однак останній в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, не оформивши її, після смерті своєї мами ОСОБА_4 .

Згідно постанови державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори від 10.08.2023 та від 06.10.2023, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок та земельні ділянки, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно.

Як убачається з копії спадкової справи № 16/2023, надісланої на вимогу суду, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В. Д., 06.03.2023 звернувся позивач ОСОБА_1 (а.с. 137-150).

Згідно постанови приватного нотаріуса від 01.08.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 5 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Стаття 81 ч. 1 п. "г" ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Таким чином, суд установив, що позивач ОСОБА_1 належним чином прийняв спадщину після смерті мами та рідного брата, оскільки звернувся з відповідними заявами до нотаріальної контори у встановлені законом строки, натомість відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є іншими спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 спадщину не прийняли, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

З огляду на те, що відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на будинковолодіння та земельні ділянки у порядку спадкування після смерті мами.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 81 ЗК України, ст. 1216, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкуваннязадоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- будинковолодіння по АДРЕСА_2 , вартістю 80271 грн;

-земельну ділянку площею 0,1137 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :04:008:0105 в урочищі «За Соловейком», с. Радча, Івано-Франківського (Тисменицького) району Івано-Франківської області;

-земельну ділянку площею 0,1155 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :04:012:0076 в урочищі «За Сеничем», с. Радча, Івано-Франківського (Тисменицького) району Івано-Франківської області;

-земельну ділянку площею 0,49 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:006:0010 в урочищі «Радчі», с. Радча, Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий.

Повне судове рішення складено 07.02.2025.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ