Справа № 953/5463/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2025 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Демченко С. В.,
представника позивача та третьої особи адвоката Пересунько О. В.,
представника відповідача адвоката Терещенко К. І.,
секретар судового засідання Кошова О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку "ВКЗ" у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
20 червня 2024 року адвокат Пересунько О. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1638459 від 17 червня 2024 року, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані забезпеченням позову у розмірі 1 395 000 грн, судовий збір у розмірі 13 950 грн та витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що у провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 953/1998/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Київського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року у справі 953/1998/21 задоволено заяву позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 до набрання законної сили судового рішення у справі № 953/1998/21. 30 квітня 2024 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення у справі № 953/1998/21, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 . Представник позивача зазначає, оскільки рішенням суду від 30 квітня 2024 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тому у позивача виникло право на відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову в порядку ст. 159 ЦПК України, а саме - з особи, за заявою якої такі заходи вживались. Представник позивача зазначає, що внаслідок бойових дій, які відбувалися у 2022 році на території м. Харкова у зв`язку з військовою агресію РФ проти України, будинок АДРЕСА_2 , був зруйнований внаслідок ракетних обстрілів. Відповідно до звіту експерта будинок АДРЕСА_2 , підлягає демонтажу, непридатний до проживання, відключений від водо- та електропостачання. На переконання сторони позивача, неправомірні дії ОСОБА_2 , яка зловживала своїми процесуальними правами шляхом подання клопотання про забезпечення позову, яке було судом задоволено, зумовило неможливість власника квартири розпоряджатись зазначеним майном, а саме - вчинити правочин щодо продажу майна до початку військових дій та у подальшому. На думку позивача, саме по собі забезпечення позову є підставою для відшкодування збитків відповідачем, так як відповідно до положень ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Розмір збитків позивач визначає шляхом визначення вартості квартири АДРЕСА_1 , станом на квітень 2021 року. Зокрема, представник позивача зазначає, що відповідно до розміщеної об`яви про продаж квартири у квітні 2021 року її вартість становила 50 000 доларів США, що за курсом НБУ на квітень 2021 року складає 1 395 000 грн. Станом на день звернення до суду з відповідною позовною заявою вартість зазначеної квартири становить 31 000 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 240 000 грн. Враховуючи викладене, сума збитків, завданих внаслідок застосування заходів забезпечення позову складає 1 395 000 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
10 вересня 2024 року на адресу суду засобом «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Терещенко К. І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність. Зазначила, що обставини, викладені у позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам, а положення ст. 159 ЦПК України не можуть бути застосовані до цих правовідносин. Вказала, що дійсно у провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 953/1998/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Київського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Позивач по цій справі є колишнім свекром відповідачки, а третя особа колишнім чоловіком. Під час розгляду цивільної справи № 953/1998/21 відповідачка декілька разів подавала до суду заяву про забезпечення позову, однак судом було відмовлено у задоволенні таких заяв. У подальшому ОСОБА_3 , який був відповідачем у зазначеній вище справі, після відкриття провадження у справі, переоформив квартиру АДРЕСА_1 на свого батька ОСОБА_1 , який у свою чергу намагався відчужити вказану квартиру. Після чого відповідачка знову звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, яка була задоволена. Положеннями глави 10 ЦПК України передбачено право на зустрічне забезпечення позову, а саме ст. 154 ЦПК України. Зазначеним правом ні позивач у справі № 953/1998/21, ні його представник не скористалися. З аналізу ч. 2 ст. 159 ЦПК України вбачається, що перш за все відшкодування шкоди має бути за рахунок зустрічного забезпечення позову. Необхідною підставою для притягнення до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов повинен позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1166 ЦК України. Акцентувала увагу на тому, що умовами, визначеними положенням ст. 159 ЦК України, для відшкодування шкоди є: дії особи, позивача у певній цивільній справі, якому було відмовлено у позові повністю або частково, в якій йому було забезпечено позов; наслідки, що настали в результаті таких дій, а саме матеріальна шкода, що була спричинена правам та інтересам відповідача у справі; причино-наслідковий зв`язок між діями та наслідками; розмір спричиненої шкоди. Так позивач на підтвердження факту, спричиненої йому матеріальної шкоди, надав звіт про результати обстеження технічного стану багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де у розділі «Вступ» зазначено, що мета обстеження житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 є роботи з технічного обстеження будівельних конструкцій після руйнування внаслідок воєнних дій багатоквартирного житлового будинку за вказаною адресою. Проте, на переконання сторони позивача, втрата вартості квартири АДРЕСА_1 , а отже і матеріальна шкода виникли в результаті забезпечення позову відповідачем у цивільній справі № 953/1998/21. Разом з тим між вторгненням РФ на територію Україну, наслідком чого стало спричинення матеріальної шкоди позивачу у вигляді зруйнованого майна та забезпеченням позову відповідачем відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок, а отже і склад цивільного правопорушення, а отже відсутня і відповідальність. Зауважила на тому, що квартира, належна на праві власності позивачу, не була знищена, оскільки знаходиться у під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 , що не був зруйнований. На переконання сторони відповідача, позивач не довів належними та допустимими доказами, що квартира, яка належить йому на праві власності, знищена саме з вини відповідача, а не в результаті протиправних дій військовослужбовців армії РФ. Окрім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження розміру спричиненої шкоди.
Крім того, представник відповідача просила суд поновити пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву з тих підстав, що 05 серпня 2024 року представник відповідача ознайомилася з матеріалами справи, а у період часу з 12 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року вона перебувала у щорічній відпусті, тому не мала можливості подати відзив, у встановлені строки. Окрім того, як на причини пропуску строку на подання відзиву, представник позивача посилається на введення на всій території України воєнного стану.
17 жовтня 2024 року на адресу суду засобом «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Пересунько О. В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що твердження, викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими. Зазначила, що відповідно до судової практики, яка склалась в аналогічних спорах, для відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, не передбачено необхідності доводити причинно-наслідковий зв`язок, як і наявність вини чи умислу відповідача, оскільки саме на відповідача покладений обов`язок щодо доведеності відсутності вини. З приводу визначення розміру завданих збитків зазначила, що вартісні показники були сформовані на дату наміру продажу квартири, коли позивач міг реалізувати своє право на продаж, у разі якщо не було б забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження. З огляду на те, що заходи забезпечення позову були вжиті судом саме за клопотанням ОСОБА_6 під час розгляду цивільної справи № 953/1998/21, в якій вона була позивачем, якій рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову, то відповідно до вимог ст. 155 ЦПК України саме ОСОБА_6 повинна нести відповідальність за збитки, завдані забезпеченням позову, оскільки при поданні позову про вселення вона не мала права на вселення як і не мала правових підстав, про що зазначено у рішенні суду яке набрало законної сили.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року за наслідками підготовчого судового засідання справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. За клопотанням представника відповідача витребувано з Київського районного суду м. Харкова для огляду у судовому засіданні матеріали цивільної справи № 953/1998/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Київського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права користування житловим приміщенням, вселення.
Представник позивача та третьої особи адвокат Пересунько О. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив.
Представник відповідача адвокат Терещенко К. І. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, вказаних у відзиві.
Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Третя особа у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.
Вирішуючи клопотання сторони відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву суд бере до уваги положення ч.ч. 1, 4 ст. 127 ЦПК України, відповідно до яких суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Суд вважає, що процесуальні строки пропущені стороною відповідача з поважних причин, оскільки представник відповідача навела обґрунтовані підстави для поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.
Суд вважає за необхідне поновити представнику відповідача строк для надання відзиву на позовну заяву, а також прийняти його до розгляду.
Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 379702564 від 22 травня 2024 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, серія та номер: р. № 597, виданому 22 лютого 2021 року, видавник: Хаславська Карина Валентинівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу.
З оглянутих у судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 953/1998/21 вбачається, що 08 лютого 2021 року ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Київського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права користування житловим приміщенням, вселення.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2021 року у справі № 953/1998/21 відкрито провадження.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року у справі № 953/1998/21 за клопотанням ОСОБА_2 вжиті заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судового рішення у справі № 953/1998/21.
У резолютивній часті ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року про забезпечення позову зазначено, що ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.
Суд встановив, що ОСОБА_1 ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року про забезпечення позову не оскаржував, зустрічне забезпечення не заявляв.
30 квітня 2024 року Київським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 953/1998/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Київського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права користування житловим приміщенням, вселення, ухвалено рішенням, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2024 року набрало законної сили.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Пересунько О. В. скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року по справі № 953/1998/21 стосовно заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судового рішення у справі № 953/1998/21.

З долученого до матеріалів справи звіту про результати обстеження технічного стану багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , складеного 06 липня 2022 року ТОВ «Енергопромпроект» вбачається, що внаслідок потрапляння засобів ураження значно зруйновано: конструкцію під`їзду № 1: стінові панелі, панелі перегородок, плити перекриття, плити покриття, сходова клітина, вхідна група). Внаслідок потрапляння снаряда частково зруйновано/пошкоджено під`їзд № 2 фасад, горіли квартири з 1-го по 16-й поверхи, пошкоджена плита покриття. Виявлено часткове руйнування скління віконних отворів та віконних рам, частково пошкоджено фасад житлового будинку. Причиною руйнування конструкції 1-го під`їзду будівлі стало влучання снаряду у верхні поверхи та прогресуючий обвал елементів покриття і перекриття. Внаслідок пошкоджень стіни та перекриття зазнали значних деформацій. Несуча здатність стін та простінків є недостатньою для сприйняття навантажень частина плит покриття знаходиться в небезпечному стані та підлягає терміновому демонтажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Отже, відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову, є способом захисту прав та інтересів і одночасно мірою юридичної відповідальності.

При цьому в усіх правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди.

До предмета доказування у цих правовідносинах і, відповідно, до предмета оцінки судом належать обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а саме: умови і підстави застосування частини першої статті 159 ЦПК України, якими є те, що ризик здійснення процесуальних дій лежить виключно на учасниках спору, при цьому за відповідачем у справі (за основним позовом) закріплено спеціальне право вимагати відшкодування збитків, які йому заподіяні у результаті застосування забезпечення позову.

Скористатися цим правом він може, якщо вимоги позивача (за основним позовом) не будуть задоволені (повністю або частково) судом (третейським судом, міжнародним комерційним арбітражем), у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших підстав, ніж зазначені у частині першій статті 155 ЦПК України.

При цьому до предмета доказування не входить безумовне встановлення вини особи, яка ініціювала застосування заходів забезпечення позову.

У даному випадку, відповідачка розпорядилась своїм правом щодо заявлених позовних вимог на власний розсуд та таке право має також позивач, який не оскаржував ухвалу про забезпечення позову та не подавав заяви про її скасування, не подавав вимогу про зустрічне забезпечення, і лише після ухвалення рішення за результатами розгляду цивільної справи № 953/1998/21 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Право на відшкодування збитків у цій справі ґрунтуються на прямій вказівці закону (частина перша статті 159 ЦПК України). Разом з тим, у цій категорії справ принцип вини трансформується через принцип добросовісності.

Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, так як протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, виходячи з конкретних обставин, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.

До підстав та умов застосування частини першої статті 159 ЦПК України належать: добросовісність/недобросовісність дій особи (відповідача) при заявленні клопотань про забезпечення позову; зловживання/незловживання правом; підстави відмови (відповідачу у спірних правовідносинах) у пред`явленому ним позові до позивача, підстави закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду, чи було зловживання при заявленні клопотання про забезпечення позову.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності особи, яка заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є сам факт заподіяння іншій особі (протилежній стороні у основному спорі) шкоди внаслідок вжиття судом таких заходів. Особливістю такої відповідальності є опосередкований характер завдання шкоди, оскільки самі процесуальні дії, які безпосередньо завдають шкоди, вчиняє суд (накладає арешт та забороняє вчиняти певні дії), однак до відповідальності притягується особа, за ініціативою якої судом були вчинені такі дії.

При з`ясуванні, чи є доведеним причинний зв`язок між виникненням збитків та вжиттям судом заходів забезпечення позову, підлягають встановленню такі обставини: чи реалізація свого суб`єктивного процесуального права на позов була протиправною, лише з метою завдати шкоди позивачу, оскільки учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України), а до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Отже, для встановлення причинного зв`язку суду слід з`ясувати протиправність дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків, і шкідливі наслідки протиправної поведінки.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 463/166/19.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час розгляду справи суд не встановив, що дії відповідачки при заявлені клопотання про забезпечення позову свідчать про їх протиправність.

У даному випадку відповідачка лише розпорядились своїм правом щодо заявлених позовних вимог на власний розсуд та таке право має також позивач, який не оскаржував ухвали про забезпечення позову та не подавав заяви про її скасування, а лише після розгляду справи подав заяву про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

Так, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідачка, звертаючись до суду з позовом та заявою про забезпечення позову, діяла недобросовісно, що з її боку були наявні зловживання процесуальними правами. При цьому, суд враховує, що сторона позивача, будучи обізнаною про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 953/1998/21, не подала апеляційну скаргу на ухвалу суду про забезпечення позову та не заявляв вимогу про зустрічне забезпечення,

Враховуючи викладене, відсутні будь-які докази, які б свідчили про обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення заявлених вимог.

Разом з цим суд вважає за необхідне зазначити, що і розмір заявленої позивачем суми завданої йому шкоди у розмірі 1 396 000 грн належними доказами не підтверджений.

Враховуючи викладене, відсутні будь-які докази, які б свідчили про обставини, на які позивач покликається як на підставу заявлених вимог, відтак позивачем не доведено протиправність дій відповідачки, які повинні бути у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною позивачу матеріальною шкодою, яка також не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, зокрема, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачеві завдана матеріальна шкода будь-якими протиправними (умисними) діями відповідачки.

Ооцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

Третя особа - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 20 лютого 2025 року.

Суддя С.В. Демченко