Справа № 299/4141/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Фазекаш Н.В.,представника відповідача за ордером - адвоката Естінко Т.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якої діє адвокат Свида О.Г., звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області, що знаходиться за адресою: м. Виноградів, пл. Миру, 5, Закарпатська область, , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ..

Позивачка зазначає, що на даний час вони з відповідачем не проживають спільно як сім?я вже більше року і нею було прийнято рішення, що даний шлюб необхідно розірвати, адже в сім?ї була нездорова атмосфера і відповідач допускав психологічний тиск на неї та дитину, погрожував та іноді зривався, міг ударити.

Від вказаного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син повністю знаходиться на утриманні позивачки, проживає разом з нею, всі потреби сина забезпечує в повному обсязі без обмежень. Вже тривалий час ОСОБА_2 усунувся від виховання та матеріального забезпечення свого сина, що змушує позивачку, як мати, ставити питання щодо визначення місця проживання дитини разом з матір?ю.

Ловска ІО. разом з сином проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Дане житло повністю підлаштоване під всі потреби сім?ї з урахуванням інтересів дитини. Також зазначає, що не має шкідливих звичок, не стоїть на обліку ні в яких установах психіатричного та наркотичного напрямків, ніколи не притягалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Син - ОСОБА_3 з 26 жовтня 2023 року відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №9 Виноградівської міської ради по теперішній час.

По результату розгляду заяви представника позивачки виконавчий комітет Виноградівської міської ради Закарпатської області прийняв рішення від 30.01.2024 року №15 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір?ю ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 також вказує, що протягом всього часу з моменту розірвання стосунків з батьком син постійно вказує на своє бажання жити разом з нею, у зв?язку з тим, що дуже прив?язаний до неї, окрім того є можливість культурного розвитку дитини через наявність культурно-масових закладів.

Крім того, батько жодного разу не цікавився успіхами дитини, не знає навіть який навчальний заклад відвідує син.

Також однією з позовних вимог позивачки є вимога про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , так як останній не забезпечує дитину матеріально, не бере участі в її вихованні, навчанні та розвитку, зовсім не піклується про її фізичний і моральний розвиток, тому просить стягувати з відповідача- ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень.

Ухвалою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 11.07.2024 року (а.с. 42-43).

У зв`язку з заявленими відводами суддів Виноградівського районного суду - Трагнюк В.Р., Кашуба А.В., Надопта А.А., Бак М.Д. та Леньо В.В., справу передано до Берегівського районного суду як найбільш територіально наближеного до Виноградівського районного суду (а.с. 84-85).

Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 18.12.2024 року відзив на позовну заяву та клопотання про долучення доказів представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Естінко Т.Е. залишено без розгляду (а.с. 119-120).

Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 18.12.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 19 лютого 2025 року (а.с. 121-123).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Свида О.Г. в судове засідання не з`явилися, представник позивачки - адвокат Свида О.Г. подав клопотання про проведення судового засідання без їх присутності (а.с. 128).

Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Виноградівської міської ради в судове засідання також не з`явилася, подала заяву про проведення судового засідання без її участі (а.с. 126).

Відповідач ОСОБА_2 також не з`явився, у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України був належно повідомлений (а.с. 125).

Представник відповідача - адвокат Естінко Т.Е. в судовому засідання у вступному слові ствердила, що позовну вимогу щодо розірвання шлюбу відповідач не заперечує, оскільки шлюб це сімейний союз жінки та чоловіка, який може триматися лише на добровільних засадах. Щодо вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини зазначила, що між сторонами відсутній спір з цього приводу та відповідач не заперечує, щоб син проживав з позивачкою. Також додала, що рішенням органу опіки та піклування вже вирішено вказане питання, тому у задоволенні даної вимоги позивачки слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина вказала, що відповідач ніколи не відмовлявся від утримання дитини та постійно надає кошти для дитини, вказане підтверджується квитанціями про переказ коштів. Крім того, з урахуванням того, що позивачкою не доведено в повному обсязі вимогу щодо стягнення аліментів в розмірі 5 000 грн. щомісячно, вважає, що аліменти на утримання сина в розмірі 3 000 грн. щомісячно є достатніми. Також вважала необґрунтованою вимогу позивачки щодо стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи, що дана справа є нескладною, представник позивачки не з`являвся в судові засідання та вказана сума є неспіврозмірною з обсягом та ціною позову, тому просили відмовити в її задоволенні.

Залухавши думку представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, 07.04.2017 року у відділі РАЦС міста Чеське-Будєйовіце між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (у перекладі свідоцтва про шлюб вказаний як ОСОБА_6 ) укладено шлюб (а.с. 16-18).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини.

У зв`язку з наведеним, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Крім того, у сторін є малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20).

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років встановлений в розмірі з 1 січня 2025 року - (2 563 гривні - 50%) = 1 281,5 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, оскільки з серпня 2024 року по лютий 2025 року відповідач ОСОБА_2 добровільно переказав позивачці як аліменти п`ять разів кошти по 3 000 грн. та з урахуванням того, що дитина проживає з позивачкою та навчається у дошкільному закладі, майже є шкільного віку, з цього випливає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі не менше 3 000 грн. щомісяця, суд вважає за можливе в цій частині позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення ним повноліття.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд встановив наступне.

Виконавчий комітет Виноградівської міської ради Закарпатської області прийняв рішення від 30.01.2024 року №15 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір?ю ОСОБА_1 (а.с. 27).

Після ухвалення даного рішення малолітній ОСОБА_3 фактично залишився проживати разом з матір`ю.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини та наявність рішення з цього приводу органу опіки та піклування не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі.

Викладене міститься у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22 (провадження № 61-10724св23).

Представник відповідача зазначила, що у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини слід відмовити, оскільки між сторонами відсутній спір з цього приводу та відповідач не заперечує, щоб син проживав з позивачкою. Також додала, що рішенням органу опіки та піклування вже вирішено вказане питання, тому у задоволенні даної вимоги позивачки слід відмовити.

Проте у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20) Верховний Суд уже викладав висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради Закарпатської області про визначення місця проживання дитини від 22.07.2024 року орган опіки та піклування Виноградівської міської ради вважає доцільним визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір?ю ОСОБА_1 (а.с. 55).

Отже, суд, враховуючи рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради Закарпатської області, також вважає необхідним задовольнити позов позивачки в частині визначення місця проживання дитини.

Судові витрати, а саме судовий збір по справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Щодо вимог позивачки про стягнення із відповідача в її користь витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. суд констатує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію у постанові від 19 лютого 2020 р. № 14-382цс19.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка її бажає її отримати.

Згідно квитанції № 502958 від 08.11.2023 року вбачається, що позивачка здійснила оплату послуг правової допомоги на підставі угоди про надання правової допомоги в сумі 25 000 грн. (а.с. 34). Також з матеріалів справи вбачається, що представник позивачки - адвокат Свида О.Г. склав і підписав позовну заяву, подавав різного роду заяви і клопотання по справі, проте до справи не долучено відповідного розрахунку вартості наданих послуг адвоката, у зв`язку з чим із врахуванням наведеного, співмірність понесених позивачкою витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою з виконаними її представником робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг, суд приходить до висновку, що такі витрати підлягають частковому задоволенню в розмірі 6 000 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 265, 267, 268, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, ч. 2 ст. 112, ст. 160, ст. 161, ст. 180, ст. 182, ст. 184 СК України,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 07 квітня 2017 року у відділі РАЦС міста Чеське-Будєйовіце за № 44, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою та мешканкою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 (у перекладі свідоцтва про шлюб вказаний як ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем м. Виноградів, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Виноградів, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2024 року і до досягнення ним повноліття.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного тексту рішення 20.02.2025 року.

Суддя: Лайош ГАЛ