ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 686/23516/23

провадження № 61-12793св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2024 року

у складі колегії суддів: Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Розсошанської сільської ради Хмельницької області (далі - третя особа-1), Виконавчий комітет Розсошанської сільської ради як орган опіки та піклування

(далі - третя особа-2), про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання,

ухвалив постанову про таке:

I. Вступ

1. У вересні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

2. Відповідач позовні вимоги не визнав.

3. Суд першої інстанції відмовив у позові.

4. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення про задоволення позову.

5. Відповідач оскаржив постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що апеляційний суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перелік яких навів у касаційній скарзі.

6. Ключовим у спірних правовідносинах є питання про те, чи існують підстави для відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

7. Оскаржуване судове рішення переглядається в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК),

у зв`язку з чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.

ІІ. Короткий зміст позовних вимог

8. Позов обґрунтований так:

- з 10 листопада 2013 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі

із відповідачем, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 ;

- рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року шлюб між сторонами розірвано;

- після припинення шлюбних відносин син проживав з матір`ю та перебував на її утриманні, проти чого батько не заперечував,

із заявами про визначення місця проживання дитини не звертався;

- до 11 червня 2023 року син був зареєстрований і проживав

з позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

- за спільною домовленістю між сторонами 11 червня 2023 року відповідач забрав сина до себе на літні канікули, і в серпні 2023 року, до початку шкільного навчання, мав повернути дитину матері;

- відповідач до цього часу дитину не повертає, на телефонні дзвінки позивача не відповідає, чим перешкоджає матері спілкуватися з сином;

- внаслідок самочинного утримання відповідачем сина у себе, дитина позбавлена спілкування з матір`ю, можливості навчатися та підтримувати соціальні зв`язки із друзями і однолітками, зростати у здорових сімейних умовах.

9. Враховуючи викладене, позивач просила:

- відібрати дитину у відповідача;

- повернути дитину за попереднім місцем проживання за адресою:

АДРЕСА_1 .

ІII. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

10. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 27 лютого 2024 року у позові відмовлено.

11. Відмовивши у позові, суд першої інстанції виходив з того, що між

сторонами попередньо була досягнута згода щодо місця проживання дитини з матір`ю, зараз між ними існує спір щодо місця проживання дитини, проте на момент звернення до суду рішення суду про встановлення місця проживання дитини з матір`ю не ухвалювалося, тому відсутні підстави для відібрання дитини від батька.

IV. Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

12. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2024 року апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Відібрано малолітнього ОСОБА_3 в батька і повернено його матері за попереднім місцем проживання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

13. При задоволенні позову, апеляційний суд виходив з таких підстав:

- місцем проживання малолітньої дитини сторін після припинення ними спільного проживання однією сім`єю відповідно до закону (частини першої статті 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України), частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)) є місце проживання її матері;

- наведене цілком спростовує висновок суду першої інстанції про те, що місце проживання дитини не було визначене у встановленому порядку на час виникнення цього спору;

- відповідач самовільно змінив місце проживання дитини;

- батько у неправовий спосіб змінив місце проживання сина ОСОБА_3 та створив умови, за яких мати позбавлена можливості спілкуватися

з малолітньою дитиною;

- матеріали справи не містять доказів того, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток;

- думка малолітньої дитини щодо її бажання проживати з батьком не

є визначальною при вирішенні спору щодо відібрання дитини з врахуванням змісту статті 162 СК.

V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. У касаційній скарзі відповідач просить оскаржуване судове рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

15. Касаційна скарга мотивована такими обставинами:

- апеляційний суд помилково зазначив про наявність боргу зі сплати аліментів у відповідача перед позивачем, оскільки станом на час розгляду справи боргу немає, що підтверджується відповідною довідкою;

- відповідач надавав згоду на проживання дитини у м. Чорноморську,

а не у м. Одесі, отже позивач теж самочинно без дозволу батька змінила місце проживання дитини;

- суд апеляційної інстанції, одночасно зазначаючи норму статті 171 СК про право дитини бути вислуханою і почутою, зазначає про те, що думка дитини не може бути визначальною при вирішенні цього спору;

- апеляційний суд, ухваливши рішення про повернення дитини матері, не зазначив як воно забезпечує найкращі інтереси дитини, при цьому нехтуючи думкою дитини;

- суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок третьої особи-2.

VI. Рух справи в суді касаційної інстанції

16. 13 вересня 2024 року відповідач звернувся із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду.

17. Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 рокувідкрито касаційне провадження, у задоволенні клопотання відповідача про зупинення виконання оскаржуваної постанови відмовлено.

18. Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2024 року клопотання відповідача про зупинення виконання судового рішення задоволено, зупинено виконання оскаржуваної постанови до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

19. 02 грудня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

20. Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2025 року відзив позивача на касаційну скаргу залишено без розгляду.

21. Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.

VII. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

22. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада

2013 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

23. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2019 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 березня 2019 року і до повноліття дитини.

24. Згідно з розрахунком державного виконавця Хмельницького відділу державної виконавчої служби Стаднік Х. від 21 серпня 2023 року № 26022/3 борг відповідача перед позивачем зі сплати аліментів станом на 01 липня 2023 року становить 91 455,43 грн, сума штрафу за 3 роки - 48 657,72 грн, загальна сума боргу з урахуванням 50 % штрафу за наявність боргу понад

3 роки становить 145 973,15 грн.

25. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

26. Після припинення шлюбних відносин спору між батьками про визначення місця проживання сина не було. За домовленістю сторін син після розірвання шлюбу проживав з матір`ю, батько дитини проти цього не заперечував, із заявами про визначення місця проживання дитини не звертався.

27. За спільною домовленістю батьків 11 червня 2023 року відповідач забрав сина до себе на літні канікули та у серпні 2023 року, до початку шкільного навчання, мав повернути його матері, проте цього не зробив.

28. У провадженні Іллічівського міського суду Одеської області з 06 червня 2023 року перебуває цивільна справа № 686/4020/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, на час розгляду цієї справи рішення у справі не прийнято.

29. Рішенням Виконавчого комітету Розсошанської сільської ради

від 22 серпня 2023 року № 1 затверджено висновок щодо доцільності визначення місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком.

30. Згідно з актом обстеження умов проживання Служби у справах дітей Одеської міської ради в квартирі за адресою:

АДРЕСА_1 створені належні умови для проживання дитини.

31. Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , учня 3-Б класу Одеського ліцею № 60 хлопчик охайний, приходить завжди в чистому одязі, забезпечений усім необхідним для навчання в школі.

32. Згідно з актом обстеження Служби у справах дітей Розсошанської сільської ради умови проживання дитини в будинку на

АДРЕСА_2 задовільні. Стосунки в родині дружні, доброзичливі. Дитина (з її слів) почувається у тата добре, має друзів та хоче проживати з татом.

33. Згідно з висновком Виконавчого комітету Розсошанської сільської ради (рішення від 25 липня 2024 року № 11) недоцільним є відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 у батька ОСОБА_1 .

34. Апеляційний суд додатково встановив такі обставини.

35. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Чорноморської міської ради

від 31 липня 2023 року № 15-4460, даних паспорта позивача, 09 січня

2020 року зареєстровано у встановленому порядку постійне місце проживання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 за письмовою згодою батька ОСОБА_1 , на АДРЕСА_3 .

36. У судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтвердив надання письмової згоди на реєстрацію місця проживання сина за місцем проживання матері на АДРЕСА_3 .

37. Після одруження ОСОБА_2 з ОСОБА_4 14 лютого 2023 року, малолітній син сторін ОСОБА_3 постійно проживав зі своєю матір`ю та вітчимом у квартирі на АДРЕСА_1 , що підтверджуються довідкою Виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 31 липня

2023 року № 15-4460, актами служби у справах дітей Одеської міської ради.

38. Згідно з довідкою Одеського ліцею від 19 січня 2023 року № 60, характеристикою ліцею ОСОБА_3 був зарахований і навчався у 2-Б класі ліцею,

з подальшим переведенням до З-Б класу.

39. Спір щодо місця проживання дитини між сторонами виник у січні

2023 року, коли батько по завершенні зимових канікул відмовився повертати до матері сина, який у нього гостював.

40. Малолітня дитина проживає з батьком за адресою:

АДРЕСА_2 .

VIII. Позиція Верховного Суду

41. Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 7) та даючи відповідь на ключове питання (див. пункт 6), Верховний Суд зазначає таке.

42. Залежно від специфіки правовідносин та обставин конкретної справи способи захисту сімейних прав учасників правовідносин можуть бути різними.

Наприклад:

- відібрання дитини від одного з батьків, який діє неправомірно відносно дитини або іншого з батьків (стаття 162 СК);

- визначення місця проживання дитини з одним із батьків

(стаття 161 СК);

- вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї (стаття 159 СК);

- тощо.

43. У цій справі позивач заявила вимогу про відібранням дитини

і поверненням її за попереднім місцем проживання (див. пункт 9).

44. Статтею 162 СК передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

45. Поряд із цим відповідно до частин першої, другої статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

46. Верховний Суд раніше викладав правову позицію щодо застосування відповідних норми права у правовідносинах в сімейних спорах, що враховується у цих правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.

47. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду виснувала, що стаття 162 СК встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі закону або рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання [1].

48. Верховний Суд виробив сталий підхід про те, що, якщо на час розгляду справи судами місце проживання дітей не було встановлено ні судом, ні органом опіки та піклування, вимога про відібрання дитини на підставі частини першої статті 162 СК задоволенню не підлягає (див. [2-3]).

49. У цій справі суди встановили, щостаном на момент звернення позивача до суду із позовною заявою про відібрання дитини жодних рішень органу опіки та піклування чи суду щодо встановлення місця проживання дитини не було.

50. Крім того, у провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебуває цивільна справа № 686/4020/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, про визначення місця проживання дитини, рішення у якій не прийнято.

51. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши, що до моменту звернення до суду з цим позовом місце проживання малолітньої дитини не було визначено разом з матір`ю на підставі закону або рішення суду, дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений позов про відібрання дитини є передчасним.

52. Помилковими є висновки апеляційного суду про те, що місцем проживання малолітньої дитини сторін після припинення ними спільного проживання однією сім`єю відповідно до закону (частини першої статті 160 СК, частини четвертої статті 29 ЦК) є місце проживання її матері і, що наведене цілком спростовує висновок суду першої інстанції про те, що місце проживання дитини не було визначене у встановленому порядку на час виникнення цього спору (див. пункт 13).

53. Апеляційний суд встановив, що відповідач підтвердив надання письмової згоди на реєстрацію місця проживання сина за місцем проживання матері (див. пункт 36). Проте Верховний Суд зауважує, що це не свідчить про визначення місця проживання дитини з одним із них у розумінні частини першої статті 160 СК України.

54. Верховний Суд вже робив висновки, що слід розмежовувати згоду батьків на визначення місця проживання дитини з одним із них та згоду одного із батьків на реєстрацію місця проживання дитини в певному житлі, які по своїй суті різними правовими конструкціями.

Верховний Суд зазначав, що надання згоди на реєстрацію місця проживання сина із батьком не свідчить про визначення місця проживання дитини з одним із них у розумінні частини першої статті 160 СК України

Такий підхід викладений у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 453/1515/22 (провадження № 61-10409св24) [4].

55. Апеляційний суд на вищевказане не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про задоволення позову, скасувавши правильне по суті рішення суду першої інстанції.

ІX. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

56. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

57. Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову в позові.

58. Відповідно до статті 413 ЦПК суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо

в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

59. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю і залишає в силі рішення суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке відповідає закону.

60. Відповідно до статті 141, підпункту «в» частини першої статті 416 ЦПК,

з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 148 грн, який понесений відповідачем у зв`язку із переглядом справи у суді касаційноїінстанції.

61. Враховуючи те, що Верховний Суд скасував оскаржувану постанову та залишив в силі рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в позові, відсутні підстави для поновлення виконання оскаржуваного судового рішення.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 415, 416, 419, 436 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. ПостановуХмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2024 рокускасувати, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 27 лютого 2024 року залишити в силі.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

2 148 грн судового збору.

4. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції постанова Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2024 рокувтрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

[1] Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 183/1464/22 (провадження № 61-7478сво23) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/118485782

[2] Постанова Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц (провадження № 61-23711св18) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/76715539

[3] Постанова Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 241/402/19 (провадження № 61-8390св19) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/85934579

[4] Постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 453/1515/22 (провадження № 61-10409св24) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/121245443

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко Судді: П. І. Пархоменко Д. А. Гудима Є. В. Краснощоков