Номер провадження: 22-ц/813/1939/25
Справа № 947/6963/24
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди

встановив:

26 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 151805,94 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 5301,38 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23088 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 листопада 2023 року близько 06:30 год поблизу будинку АДРЕСА_1 , внаслідок падіння дерева було пошкоджено автомобіль «BMW 530D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та використовується ним в службових цілях, так як він є військовослужбовцем.

З приводу вказаного вище факту, позивач звернувся до поліції. Правоохоронцями надано відповідь на адвокатський запит №60/257аз від 13 грудня 2023 року.

Крім цього, представник позивача звертався до КП ЖКС «Вузівський» щодо надання акту про пошкодження автомобіля, однак будь-яких документів, які б підтверджували цю подію не надано, що підтверджується листом-відповіддю від КП ЖКС «Вузівський» від 28 листопада 2023 року №972/01-23.

Наведені вище обставини підтверджуються фотографіями та відеозаписом з місця події.

З метою встановлення розміру завданої шкоди, позивач звернувся до експерта, яким за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складено висновок від 22 грудня 2023 року за №287-23 згідно якого вартість матеріального збитку визначено у розмірі 151805,94 грн. Також позивач поніс витрати зі сплати послуг експерта у розмірі 5301,38 грн.

Вирішуючи питання про суб`єкта, який є балансоутримувачем зелених насаджень, розташованих поблизу будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Щоглова, 20, представником позивача було направлено ряд адвокатських запитів, у відповідь на які надано інформацію про таке.

Листом від 01 січня 2024 року ОСББ «Мачтове» повідомило, що не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , який розташований за вказаною вище адресою, не здійснює управління вказаним будинком, а дерево, що впало на транспортний засіб не знаходиться на балансовому обліку ОСББ.

28 листопада 2023 року КП «ЖКС «Вузівський» надало відповідь про те, що на баланс комунального підприємства зелені насадження не передавалися.

У листі КП «Міськзелентрест» від 30 листопада 2023 року зазначено, що дерево, розташоване поруч із вказаним вище будинком не знаходиться на балансі та не утримується КП «Міськзелентрест».

Згідно з листом Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради від 10 січня 2024 року, зазначений будинок АДРЕСА_2 , перебуває в управління КП ЖКС «Вузівський». У листі від 22 січня 2024 року Департамент надав відповідь про те, що зелені насадження, розташовані за цієї адресою, не знаходяться на балансі КП «Міськзелентрест», КП ЖКС «Вузівський», та не утримуються комунальними підприємствами.

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 08 січня 2024 року, рішення про надання ОСББ «Мачтове» у власність, користування (оренду) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалося.

Посилаючись на викладене вище, позивач зазначав, що відсутні документи, які б підтверджували передання відповідачем зелених насаджень за вказаною вище адресою на баланс та утримання ОСББ «Мачтове» чи спеціалізованого підприємства, тому саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради покладено обов`язок з відшкодування майнової шкоди, заподіяної відповідачу внаслідок падіння дерева.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23088 грн, позивач зазначив, що згідно умов договору про надання правничої допомоги, такий розмір витрат є фіксованим.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2024 року вказаний вище позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 151805,94 грн, витрати за проведення експертизи у розмірі 5301,38 грн, та на професійну правничу допомогу у розмірі 23088 грн.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Одеської міської ради просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини, що пов`язані з повноваженнями органів місцевого самоврядування у сфері благоустрою населення, і дійшов помилкового висновку про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради є належним відповідачем у справі.

Посилаючись на положення ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», скаржник зазначає, що визначення на конкурсних засадах балансоутримувача об`єкта благоустрою не входить до повноважень Виконавчого комітету, у той час як рішеннями Одеської міської ради створені відповідні органи та комунальні підприємства, уповноважені з питань забезпечення благоустрою відповідних територій м. Одеси.

В обґрунтування наведених вище доводів апеляційної скарги скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №521/11727/18, яку суд першої інстанції усупереч вимог ст. 263 ЦПК України не врахував під час ухвалення рішення у справі.

Як на підставу для задоволення апеляційних вимог, скаржник посилається також і на те, що суд не визначився із характером спірних правовідносин, зокрема, щодо балансоутримувача об`єкту благоустрою прибудинкової території та її особливого статусу, оскільки не врахував, що вказаний вище будинок знаходиться в управлінні ОСББ «Мачтове», тому питання належного утримання прибудинкової території, у тому числі зелених насаджень, що на ній розташовані покладається саме на ОСББ «Мачтове».

Крім того, судом не надано належної правої оцінки тому, що згідно з договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 липня 2017 року №15 управителем вказаного вище житлового будинку є КП «ЖКС «Вузівський».

Виконавчий комітет не є власником земельної ділянки, де впало дерево, оскільки власником всіх земельних ділянок комунальної власності у місті Одеса є територіальна громада в особі Одеської міської ради, тому на думку скаржника, саме цей суб`єкт має бути належним відповідачем у справі.

Недоречним, на думку скаржника, є посилання суду про відсутність визначення за вказаною вище адресою, площі прибудинкової території, яка має бути передана за актом на право власності чи користування земельної ділянкою ОСББ «Мачтове» та призначена для обслуговування багатоквартирного будинку, оскільки судом не враховано рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 липня 2008 року №924 «Про визначення площ прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств житлово-комунальних сервісів м. Одеси».

Також судом не враховано погодні умови, що діяли на території міста на момент настання події, а саме те, що 18 листопада 2023 року о 11:00 год було складено штормове попередження про стихійне метеорологічне явище (II рівень небезпеки, помаранчевий).

Отже, суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст. 617 ЦК України, оскільки шкоду майну позивача було заподіяно унаслідок падіння дерева, викликаного поривами вітру, і про ці метеорологічні явища небезпечного характеру, відповідачем було повідомлено жителів міста Одеса, шляхом складення та опублікування штормового попередження.

Позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належним йому автомобілем та бездіяльністю відповідача.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що позивачем не було надано жодного розрахунку вартості наданих послуг із зазначенням їх переліку та обсягу, а також доказів на підтвердження сплати відповідних витрат (квитанцій, чеків). Крім цього, заявлені позивачем до стягнення витрати не є співмірними зі складністю справи, її обставин, змісту наданих адвокатом документів, цінам за аналогічні послуги інших адвокатів Одеського регіону.

На вказану апеляційну скаргу, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Трусов А.С. подав відзив у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Виконавчого комітету Одеської міської ради, залишити без змін рішення Київського районного суду

м. Одеси від 17 червня 2024 року, посилаючись на те, що скаржником не надано суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що об`єкти та елементи благоустрою (прибудинкова територія, зелені насадження) перебувають на балансі хоча б одного із вказаних органів або підприємств. Правова позиція відповідача ґрунтується на помилковому зведенні режиму регулювання відносин у сфері управління багатоквартирними будинками та у сфері благоустрою міста. Також вважає недоречним посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №521/11727/18, оскільки відносини, що склалися за цією справою не є подібними у справі, що переглядається, оскільки справа №521/11727/18 охоплювала відносини, що стосувалися КП «Міськзелентрест», як підприємства, створеного міською радою, та на яке покладено обов`язок з утримання зелених насаджень за конкретною територією - м. Одеса, площа Соборна. Докази, які б спростовували аварійний стан поваленого внаслідок вітру 19 листопада 2023 року дерева поблизу багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 і що стан дерева жодним чином не перебуває у причинному зв`язку з його падінням та доказів складення паспорту об`єкта благоустрою з відображеними зеленими насадженнями в межах даної території, включення зелених насаджень (в том числі поваленого дерева) у відповідний реєстр та про перебування цього дерева на балансовому обліку виконавчого органу, будь-якого підприємства чи установи, у справі відсутні. Щодо стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що розмір правничої допомоги визначений між Адвокатським бюро «АБ Трусова Анатолія» в особі керуючого адвоката Трусова А.С. та ОСОБА_1 в Договорі є фіксованим, та за домовленністю між Сторонами сплачується у майбутньому, а саме після набрання законної сили рішення суду, за результатами розгляду відповідно справи. Дані обставини виключають обов`язок позивача надавати суду докази сплати відповідних витрат (квитанцій,чеків, тощо), а також розрахунків вартості наданих послуг.

У судовому засіданні представниця Виконавчого комітету Одеської міської ради Бутрик А.О. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Шарандак А.А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вище вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 16-17).

19 листопада 2023 року о 06:30 год за адресою: м. Одеса, Щоглова (колишня назва вул. Мачтова), 20, унаслідок падіння гілки дерева, належний позивачу вказаний вище транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Позивач звернувся до поліції з повідомленням про зазначені вище обставини (а.с. 18).

Листом від 13 грудня 2023 року за вих. №60/527аз Одеське районне управління поліції № ГУНП в Одеській області повідомило, що перевіркою викладених даних запиту з`ясовано, що 19 листопада 2023 року до ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_1 з проханням зафіксувати факт пошкодження належного йому автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок падіння дерева за адресою:

м. Одеса, вул. Мачтова, 20. Дана заява зареєстрована до Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» за №22127 від 19.11.2023 року, рішення прийняте згідно з Законом України «Про звернення громадян» за №8008 від 24 листопада 2023 року (а.с. 19).

З листа Українського гідрометеорологічного центру від 27 грудня 2023 року за №01-18/1565 убачається, що 18 та 19 листопада 2023 року через територію Одеської області проходив активний атмосферний фронт, який зумовив посилення вітру. 18 листопада 2023 року з 20:29 год по 05:44 год 19 листопада 2023 року пориви вітру 26 м/с, 19 листопада 2023 року о 02:00 год пориви вітру складали 15 м/с, о 05:00 год 14 м/с, 08:00 год 11 м/с. Також зазначено, що згідно з «Настановою з метеорологічного прогнозування», вітер швидкістю 15-24 м/с вважається небезпечним метеорологічним явищем (I рівень небезпечності), сильний вітер 25-34 м/с стихійним метеорологічним явищем (II рівень небезпечності) (а.с.41).

Відповідно до висновку експерта №287-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 22 грудня 2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок події, яка відбулася 19 листопада 2023 року визначено на рівні 151805,94 грн. Вартість автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок події, яка відбулася 19 листопада 2023 року, визначається рівною вартості утилізації (вартості металобрухту) (а.с. 42-48). За проведення цієї експертизи позивач сплатив на користь експерта 5275 грн та поніс витрати зі сплати комісії у розмірі 26,38 грн, що підтверджується копією квитанції (а.с. 61).

З метою прийняття участі в проведенні огляду зазначеного вище автомобіля, експерт повідомляв адресата «», шляхом надіслання запрошення засобами електронного зв`язку (а.с. 54).

Відповідно до листа КП ЖКС «Вузівський» від 28 листопада 2023 року №972/01-23 зелені насадження, розташовані в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на баланс комунального підприємства не передавалися (а.с. 20).

Листом від 01 січня 2024 року, представник ОСББ «Мачтове», адвокат Моряков К.І. повідомив, що ОСББ «Мачтове» не є управителем та балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , не здійснює управління вказаним будинком, утримання та ремонт будинку і прибудинкової території тощо. Також зазначено, що ані багатоквартирний будинок, ані прибудинкова територія, ані дерево не знаходяться на балансовому обліку ОСББ «Мачтове» (а.с. 22).

Комунальне підприємство «Міськзелентрест» надало відповідь на адвокатський запит від 30 листопада 2023 року представника позивача про те, що дерево, розташоване біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не знаходиться на балансі та не утримується КП «Міськзелентрест» (а.с. 23).

Згідно відповіді Департаменту з благоустрою міста Одеси Одеської міської ради від 10 січня 2024 року за №01-16/128 (23) місце дислокації та територія обслуговування дільниці, а саме будинок АДРЕСА_1 , перебуває в управлінні КП ЖКС «Вузівський» (а.с. 24-25).

З листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 22 січня 2024 року №01-58/1628 убачається, що відповідно до інформації наданої КП «ЖКС Вузівський» (договір №15 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 липня 2017 року, кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 ) зелені насадження, а саме дерева не перебувають на балансі підприємства. Кошторисом витрат послуг з утримання та догляду за зеленими насадженнями не передбачено, співвласники плату за цей вид робіт не здійснюються (а.с. 26-39).

Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради у листі від 08 січня 2024 року №01-19/9 повідомив, що Одеською міською радою не приймалося рішення щодо надання у власність, користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази стосовно визначення, на час падіння гілки дерева 19 листопада 2023 року, межі прибудинкової території будівлі

АДРЕСА_1 , а також її передання на підставі акту на право власності чи користування земельною ділянкою у відповідності до Правил благоустрою території

м. Одеси. При цьому виконавчим комітетом Одеської міської ради не доведено, що ним визначено належного балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким відповідний укладено договір про утримання та догляд. Зважаючи на те, що дерево з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що це дерево яке впало на автомобіль позивача відповідно до ст. 28 Закону України № 2807-IV перебувало на балансовому обліку будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, тому суд дійшов висновку, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди має бути покладений на Виконавчий комітет Одеської міської ради. Матеріалами справи доведено факт завдання шкоди позивачу в результаті падіння гілки дерева на автомобіль, протиправність бездіяльності відповідача - Виконавчого комітету Одеської міської ради, яка полягала у не визначенні балансоутримувача зелених насаджень біля будинку, причинний зв`язок між ними, тоді як виконавчий комітет Одеської міської ради, відповідно до вимог ст. ст. 12,13, 49, 81, 89 ЦПК України, ці обставини не спростував і не довів відсутності своєї вини та відсутність підстав для відшкодування шкоди.

Рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції мотивував тим, що представником ОСОБА_1 , адвокатом Трусовим А.С. на підставі договору про надання правничої допомоги здійснювалось представництво інтересів позивача у цій справі, шляхом подання позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань, прийняття участі в судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до умов вказаного договору, сторонами було визначено фіксований розмір гонорару, що становить 600 доларів США, який є еквівалентним 23088 грн, тому суд дійшов висновку, що надана позивачеві правнича допомога стосується і пов`язана з цією справою, а її надання підтверджується вчиненими діями адвоката в межах цієї справи, які були необхідними для реалізації права позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вини (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі N 214/7462/20 (провадження N 61-21130сво21).

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування").

За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі (ч.ч. 1,3 ст. 18 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

У пункті 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року N 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил).

Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування").

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі N 200/22129/16-ц (провадження N 61-43478св18), зазначено, що, "…до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку АДРЕСА_1. Місцевий суд установив, що відповідач КП "Міськзеленбуд" Дніпровської міської ради було створено на підставі рішення Дніпровської міської ради N 45/22 від 08 грудня 2004 року, при створенні якого на його баланс жодних зелених насаджень не передавалось. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 листопада 2011 року N 53/17 "Про внесення змін до рішення міської ради від 02 березня 2011 року N 16/9 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1, проте не об`єктів благоустрою зеленого господарства, що розташовані на прибудинковій території вказаного будинку.

Покладаючи на Дніпровську міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, місцевий суд врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування".

Отже, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року, переглядаючи справу N 522/2891/20.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах цієї справи відсутні докази на підтвердження перебування на балансі ОСББ «Мачтове» чи будь-якої іншої організації дерев, що ростуть біля місця події, поблизу будинку

АДРЕСА_1 .

Також у матеріалах справи відсутні і докази, які б свідчили про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради визначав балансоутримувача дерев, що ростуть за вказаною вище адресою.

Поняття благоустрою населених пунктів визначене ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", відповідно до положень якого це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Статтею 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що зокрема елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року N 105, визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.

Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Відповідно до п. 3.1. Правил до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території.

Згідно з п. 5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.

Підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачці майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: м. Одеса, вул. Шоглова (Мачтова), 20.

Водночас, Виконавчим комітетом Одеської міської ради не доведено, що ним визначено такого балансоутримувача за вказаною вище адресою.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради N 102 від 14.02.2008 "Про утримання зелених насаджень у місті Одесі" (з наступними змінами та доповненнями), прийнятого з метою організації озеленення, охорони зелених насаджень у місті Одесі та яке наявне в загальному доступі на офіційному сайті Одеської міської ради, керуючись п. 7 "а" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Правилами утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 N 105, Правилами благоустрію території м. Одеса, не визначено як адресу: м. Одеса, вул. Шоглова (Мачтова), 20, так і балансоутримувача за цією адресою.

Таким чином, Виконавчий комітет Одеської міської ради у межах цієї справи не надав доказів на підтвердження того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: м. Одеса, вул. Шоглова (Мачтова), 20, або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями.

При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Доказів будь-якого права користування земельною ділянкою комунальної форми власності у ОСББ «Мачтове», матеріали справи також не містять.

Зважаючи на викладене вище, та з огляду на те, що дерево з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, через що, між сторонами виник спір, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що таке дерево відповідно до ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку ОСББ «Мачтове» чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, тому колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, про те, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди має бути покладений саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради.

Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля та бездіяльністю Виконавчого комітету Одеської міської ради, до обов`язків якої входить організації та забезпечення догляду та санітарного стану зелених насаджень, має похідний характер від визначення особи, що має відповідати у цьому випадку за завдану позивачу шкоду.

Подібного висновку про те, що у випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду, дійшов і Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі N 372/1891/17.

А тому, зважаючи на викладене вище, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та наслідками, що настали у вигляді заподіяння позивачу майнової шкоди.

З підстав зазначених вище також є необґрунтованими і твердження скаржника про те, що однією з передумов для задоволення позовних вимог має бути наявність судового рішення, яке набрало законної сили, що встановлює факт бездіяльності відповідача.

Посилання скаржника про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не уповноважений приймати рішення щодо проведення конкурсів з визначення підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою, як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Проведення конкурсів з визначення балансоутримувача та прийняття рішення про визначення конкретного балансоутримувача певного об`єкта не є тотожними поняттями, мають різне правове значення та утворюють різні правові наслідки.

Прийняття рішення щодо визначення у місті конкретного балансоутримувача певного об`єкта належить до компетенції Виконавчого комітету Одеської міської ради, та у разі не прийняття рішення з цього питання, балансоутримувачем такого майна (певної земельної ділянки на якій ростуть зелені насадження) є саме Виконавчий комітет Одеської міської ради, який і є відповідальною особою за стан зелених насаджень на території

м. Одеси, у зв`язку із чим на нього покладений обов`язок приймати рішення про видалення зелених насаджень.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №521/11727/18,не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі №521/11727/18 (постанова від 13 березня 2024 року) предметом спору було відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. У цій справі касаційний суд зазначив, що Згідно з листом Департаменту міського господарства від 17 червня 2020 року балансоутримувач зелених насаджень, розташованих у сквері на Соборній площі не визначений жодним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради або Одеською міською радою, а згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року N 102 (зі змінами) площа Соборна знаходиться на утриманні КП "Міськзелентрест". З огляду на положення частин першої та другої статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року N 102, а також Статуту КП "Міськзелентрест", саме воно, як створене міською радою підприємство, має забезпечувати належне утримання зелених насаджень у сквері на Соборній площі в м. Одесі».

Отже, у межах справи №521/11727/18, з огляду на її фактичні обставини, судом встановлено, що Соборна площа м. Одеси, тобто місце, де було заподіяно шкоду здоров`я людини, унаслідок падіння дерева, згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року N 102 (зі змінами) знаходиться на утриманні КП "Міськзелентрест", яке має забезпечувати належне утримання зелених насаджень у цьому місці.

З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданій постанові Верховного Суду, на які посилається скаржник стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, оскільки обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справі №521/11727/18.

Доводи скаржника щодо безпідставного не застосування судом положень ч.1 ст. 617 ЦК України, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч.1 ст. 617 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2024 року у справі N 910/9226/23 зазначив, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі N 912/3323/20).

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі N 910/15264/21).

Судом першої інстанції встановлено, та сторонами не заперечується, що падіння гілки дерева на транспортний засіб, що належить позивачу відбулося 19 листопада 2023 року о 06:30 год, тоді як у цей час, згідно інформації, наданої Українським Гідрометеорологічним центром, пориви вітру не становили такого рівня потужності, який відноситься до небезпечних гідрометеорологічних явищ (1-го чи б то 2-го рівня небезпечності).

Відтак, апелювання скаржника до метеорологічних явищ небезпечного характеру, як на підставу для звільнення від відповідальності, колегія суддів відхиляє, оскільки на момент падіння гілки дерева на транспортний засіб, не існувало обставин, які б свідчили б наявність події надзвичайного характеру або небезпечного гідрометеорологічного явища.

З твердженнями скаржника щодо незаконності рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі

№ 922/1964/21 вказала, що "при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону N 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розмірута/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу". Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Як убачається з матеріалів справи, 23 листопада 2023 року між адвокатським бюро «Адвокатське об`єднання Трусова Анатолія» (далі виконавець) та ОСОБА_1 (далі- замовник) укладено договір про надання правової допомоги, за яким Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Замовнику (у тому числі представництво) в судових, контролюючих та правоохоронних органах, в підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (п.1).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2024 року (п. 3.1).

За правничу допомогу, передбачену в пункті 1.1 договору замовник сплачує виконавцю гонорар у розмірі 600 доларів США. Розмір гонорару виплачується за домовленістю сторін (п.4.1).

Розмір гонорару виконавця при надання правничої допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами (п.5.1).

За домовленістю сторін, сплата гонорару може здійснюватися також у вигляді передоплати або авансу в готівковій або безготівковій формі (п.5.2).

Сплачений гонорар за фактично надану правничу допомогу або фактично складені процесуальні документи, що подані до підприємств, установ, організацій, подані до суду або заздалегідь представлені замовнику не повертаються (п. 5.3).

З матеріалів справи убачається, що на виконання умов зазначеного вище договору, адвокатом були виконані такі роботи (надано послуги): складено та подано позову заяву, складено та подано ряд запитів, спрямованих до: поліції, КП ЖКС «Вузівський», ОСББ «Мачтове», КП «Міськзелентрест», Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, Українського гідрометеорологічного центру, відповіді на які містяться у матеріалах справи. Крім цього представником було складено та подано до суду відповідь на відзив, заяву про виклик свідків. Адвокат Трусов А.В. приймав участь в судових засіданнях 04 квітня 2024 року,20 травня 2024 року та 17 червня 2024 року (день ухвалення оскаржуваного рішення).

Отже, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, а також фіксований розмір гонорару, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 23088 грн, понесених у суді першої інстанції.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідності процесуальних дій.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що позивачем не надано жодного документу (чеку, квитанції), який би підтверджував сплату коштів адвокату, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі N 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі N 317/1209/19, провадження N 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі N 554/2586/16-ц, провадження N 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі N 753/1203/18, провадження N 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі N 204/6564/19, провадження N 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі N 648/2776/20, провадження N 61-7641св21.

Доводи скаржника щодо відсутності розрахунку вартості наданих адвокатом послуг із значенням їх переліку та обсягу, колегія суддів відхиляє, оскільки само по собі ця обставина не має правового значення, зважаючи на те, що між сторонами договору про надання правничої допомоги було встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Крім цього, обсяг наданих адвокатом робіт (виконаних послуг) підтверджується фактичними обставинами справи, які дають підстави дійти висновку про реальність надання цих послуг.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду, з якими не погоджується скаржник.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу

Виконавчого комітету Одеської міської ради потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367,375,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

М.В. Назарова