Ухвала

20 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 243/3095/22

провадження № 61-2026ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2024 року, додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності на спадкове майно в розмірі 179 667 грн, стягнути на свою користь страхові виплати 179 667 грн, та судові витрати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на суму страхових виплат, що належали її батьку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 14 лютого 2016 року по 22 листопада 2019 року в розмірі 85 270,30 грн. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотримані за життя її батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми страхових виплат за період з 14 лютого 2016 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 85 270,30 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2024 року стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2024 року та додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2024 року залишено без змін.

18 лютого 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області через Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2024 року, додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 359 334 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В касаційній скарзі вказується, що за приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Цивільна справа № 243/3095/22 розглядалася за правилами загального позовного провадження, тому судові рішення підлягають касаційному оскарженню. Касаційний суд зауважує що зазначення вказівки про те, що справа розглядалася за правилами загального позовного провадження, а тому судові рішення підлягають оскарженню не є мотивуванням виключних випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження Головному управліню Пенсійного фонду України в Донецькій області за касаційними скаргамиякі підписані представником Шашковим Володимиром Вікторовичем, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2024 року, додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков