Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5652/2025
Головуючий у суді першої інстанції Ю. Ю. Мазур
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

05 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року, постановлену у складі судді Мазура Ю. Ю., в примішенні Голосіївського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про стягнення коштів на утримання майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 до 19.05.2017 був зареєстрований та проживав в трикімнатній квартирі по АДРЕСА_1 , що належить позивачу на підставі договору дарування. Зазначає, що на час подачі позову він проживає в одній з кімнат іншої трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 12.02.1981 батьком позивача було укладено договір найму та його зареєстровано у трикімнатній квартирі по АДРЕСА_2 . 30.07.1985 у вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 в тій же квартирі була зареєстрована дочка ОСОБА_9 - ОСОБА_10 . 20.10.1994 після звільнення зі збройних сил ОСОБА_11 у вказаній квартирі також були зареєстровані ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у трикімнатній квартирі по АДРЕСА_2 була зареєстрована друга дочка ОСОБА_9 . 14.05.2005 ОСОБА_7 було знято з реєстрації за адресою проживання АДРЕСА_2 у зв?язку зі смертю. 22.05.2002 ОСОБА_1 було знято з реєстрації за адресою проживання АДРЕСА_2 . Він разом з дружиною та дітьми переїхав за іншою адресою проживання: АДРЕСА_1 . В лютому 2008 позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2009 позов ОСОБА_12 до ОСОБА_4 , треті особи Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою задоволено. Згодом ОСОБА_4 було знято з реєстрації за адресою проживання: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , ОСОБА_2 змінили адресу проживання на іншу. ІНФОРМАЦІЯ_3 попередня дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 помилково дізналась про те, що ОСОБА_1 начебто терміново та невдало прооперували та, що він начебто помер. Користуючись неперевіреною інформацією, використовуєчи дітей вона змінила замки в квартирі по АДРЕСА_1 , де він проживав зі своєю дружиною ОСОБА_13 .. 19.05.2017 після того, як ОСОБА_1 виписався з лікарні після операції в квартиру він не попав. Позивач змушений був переїхати до сестри в запропоновану для проживання квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За час поки слухалася справа позивач проживаючи за новою адресою разом з сестрою змушений був зробити ремонт в квартирі за адресою фактичного проживання. Також після смерті власника особового рахунку ОСОБА_12 , позивач зазначає, що був змушений взяти на себе обов`язок щодо виконання умов договору найму квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач зауважує, що з вини відповідачів, які примусили його проживати в квартирі, яка потребувала ремонту, всього на утримання квартири, шляхом приведення її до нормального стану за рахунок виконання ремонтних робіт було витрачено 225 083,74 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь кошти за проведення поточного ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 225 083,74 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, яка не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про стягнення коштів на утримання майна.

У травні 2024 рлку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просили ухвалити додаткове рішення по справі яким стягнути з ОСОБА_1 судові витрати понесені ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 25 000,00 грн та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати понесені ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 25 000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 27 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 , подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було враховано права вільного вибору стороною спору адвоката та помилково вказано на те, що відповідачі не можуть захищати інтереси один одного. Водночас рішенням Ради адвокатів України «Про затвердження роз`яснення щодо можливості надання адвокатами правової допомоги членам сім`ї та родичам» від 22.09.2017 № 198 роз`яснено, що сам по собі факт родинних відносин між адвокатом та клієнтом не призводить до конфлікту інтересів. Судом першої інстанції проігноровано системне зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що вбачається із поданих ним до відповідачів близько сорока позовних заяв з будь -яким предметом позовних вимог. Відповідачі вказують, що у середині 2022 року між сторонами була достянута усна угода щодо відкликання поданих ОСОБА_1 позовних заяв взамін на подароване йому нерухоме майно. Однак отримавши у власність квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_3 досягнутих між сторонами домовленостей не дотримався, жодного позову не відізвав, а тільки продовжив безпыдставно вимагати грошові кошти.

Відповідачі вказують на те, що заявлені ними витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 50 000, 00 грн відповідають фактично виконаній авдокатами по дані справі роботі, є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатами послуг, часом витраченим на виконання відповідних робіт, а тому підлягають відшкодуванню відповідачам за рахунок позивача.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 як відповідач та представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, просить задовольнити з викладених в ній доводів.

Позивач ОСОБА_1 , треті особа ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, що вбачається із звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, подали клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 ,будучи повідомленою про час та дату розгляду справи, у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від не не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності зазначених осіб з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки неявка в судове засідання зазначених осіб не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу та не перешкоджає його розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_2, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Як вбачається зі змісту рішення судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу, понесених відповідачами.

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 , витрати на професійну правничу допомогу відповідача ОСОБА_2 в розмірі 25 000,00 грн відповідають фактично виконаній по даній справі роботі адвоката за договором № 1010520 про надання правової допомоги від 05.03.2020 та Додатковій угоді № 4 від 17.03.2023, а факт надання правничої допомоги адвокатом АБ «Любаренко та партнери» ОСОБА_3 за договором № 1010520 про надання правової допомоги від 05.03.2020 та додаткової угоді № 4 від 17.03.2023, в рамках даної справи підтверджується підписаним сторонами Актом наданих послуг № 459 від 07.04.2023 на суму 25 000,00 грн та платіжним дорученням № 25 з призначеннями платежу за оплату послуг з правничої допомоги по справі № 752/10476/20.

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_3 , витрати на професійну правничу допомогу відповідача ОСОБА_3 в розмірі 25 000,00 грн відповідають фактично виконаній по даній справі роботі адвоката за договором № 1020421 про надання правової допомоги від 01.04.2021 та Додатковій угоді № 1 від 10.03.2023, а факт надання правничої допомоги адвокатом АБ «Любаренко та партнери» ОСОБА_2. за договором № 1020421 про надання правової допомоги від 01.04.2021 та додаткової угоди № 1 від 10.03.2023, в рамках даної справи підтверджується підписаним сторонами Актом наданих послуг № 444 від 07.04.2023 на суму 25 000,00 грн та платіжним дорученням № 09 з призначеннями платежу за оплату послуг з правничої допомоги по справі №752/10476/20.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є відповідачами по справі, вони є адвокатами, працюють в одному адвокатському об`єднанні і надають адвокатську правничу допомогу один одному.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Так, право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частина 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає, що до невичерпного переліку видів адвокатської діяльності віднесені: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності, зокрема, фізичних осіб (згідно із пунктом 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (пункт 2); представництво інтересів, зокрема, фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства (відповідно до пункту 6).

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України (постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, пункт 128).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-4ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» конфлікт інтересів - суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Пунктом 6 абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено обставини, за яких адвокату забороняється укладати договір про надання правничої допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката, а також у разі наявності інших обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа №826/1216/16) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Laventsv. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Верховний Суд у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.03.2020 між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Любаренко та партнери», в особі керуючого партнера ОСОБА_3 було укладено договір № 1010520 про надання правової допомоги.

01 квітня 2021 року між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «Любаренко та партнери», в особі партнера ОСОБА_2, було укладено договір № 1020421 про надання правової допомоги.

Зазначені договори про надання правової допомоги підписані за типовою формою, розробленою АБ «Любаренко та партнери» для договорів про надання правової допомоги клієнта, зміст їх положень є ідентичним один одному.

У четвертому Розділі договорів сторони визначили порядок здійснення розрахунків, згідно якого юридичну допомогу, що надається Адвокатським Бюро, клієнт оплачує у гривнях відповідно додаткової угоди до даного договору. При розрахунку вартості юридичної допомоги, вказано в пункті 2.1.3. даного договору, Адвокатське бюро отримує оплату такої юридичної допомоги на підставі окремого рахунку, відповідно до розрахунку, який зазначається в додаткові угоді. Сума, вказана в пункті 4.1. договору, є гонорарам Адвокатського бюро за надані юридичні допомоги та поверненню не підлягає.

Отже згідно умов договорів про надання правничої допомоги № 1010520 та №1020421 гонорар за надані юридичні послуги підлягає сплаті на рахунок Адвокатського бюро «Любаренко та партнери».

Однак, з матеріалів справи вбачається, що гонорар за надані юридичні послуги за договорами про надання правової допомоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснили на розрахункові розрахунки один одного як фізичних осіб, що суперчить умовам договорів, укладених ними з АБ «Любаренко та партнери».

Із встановлених судом обставин вбачається, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є родичами (братами), вони є адвокатами, які є партнерами та працюють в одному і тому ж Адвокатському бюро та, уклали договори про надання правничої допомоги з АБ «Любаренко та партнери», представляючи інтереси один одного в даній справі в якості представників один одного, фактично один з одним здійснили розрахунок за надані адвокатські послуги на рахунки один одного як фізичних осіб, що у своїй сукупності може свідчити про невиконання ними умов договорів про правничу допомогу та порушення адвокатської етики, оскільки позивачем у справі є їх рідний батько, а вони є відповідачами у справі. І ОСОБА_3 і ОСОБА_2. є адвокатами, а тому спроможні самостійно, як сторона у справі, брати участь у її розгляді. Оскільки відповідачі є адвокатами, то вони не потребують правничої допомоги, а вони беруть участь у розгляді справи і як сторона і як представники один одного, уклавши договори про правничу допомогу зі своїм Адвокатським бюро (обідва ОСОБА_2 є партнерами цього адвокатського бюро). Зазначені обставини дають підстави суду вважати, що відповідачі уклали зазначені договори з метою отримання від позивача грошових коштів, сплачених ними формально один одному за правничу допомогу якої вони фактично не потребують, що може свідчити про порушення відповідачами адвокатської етики та конфлікту інтересів.

Конфліктом інтересів є суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності (п. 8 ст. 1 Закону).

Адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги (зобов`язаний відмовитися від виконання договору) у разі: наявного конфлікту інтересів (абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону); за наявності обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів, зокрема, виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката (п. 6 абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону).

Деталізацію норм Закону щодо окремих аспектів конфлікту інтересів містять Правила адвокатської етики та рішення Ради адвокатів України, виконання яких відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону є обов`язковим для адвоката.

Правове регулювання запобігання виникненню конфлікту інтересів в Україні зосереджено в нормахЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»та Правилах адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09.06.2017 року, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року 15.02.2019 року.

Так, у п. 8 ст. 1 Закону надано визначення конфлікту інтересів, під яким розуміється суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Також встановлено певні заборони. Адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги у разі конфлікту інтересів ( абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону).

Так дійсно, ні Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ні Правилами адвокатської етики не встановлено прямих заборон щодо надання адвокатом правової допомоги членам своєї сім`ї та близьким родичам.

Наявність сімейних та/або родинних відносин саме по собі не призводить до виникнення конфлікту інтересів, а тому при вирішенні питання про можливість надання правової допомоги членам сім`ї та/або близьким родичам адвокат повинен оцінити всі обставини на предмет наявності суперечності між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками перед клієнтом. При цьому адвокат повинен прагнути об`єктивності та неупередженості і дотримання вимог законодавства та правил адвокатської етики при наданні правової допомоги своєму клієнту у всіх випадках незалежно від наявності будь-яких відносин з останнім.

Аналогічна позиція з дослідженого питання викладена у рішенні Ради адвокатів України «Про затвердження роз`яснення щодо можливості надання адвокатами правової допомоги членам сім`ї та родичам» від 22.09.2017 року №198.

Але, враховуючи, що самі адвокати (представники відповідачів) ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є одночасно і стороною по справі, а саме є відповідачами, вони не є особами (учасниками справи), які потребували правничої допомоги. Укладення відповідачами договорів про правничу допомогу зі своїм Адвокатським бюро свідчить про порушення ними адвокатської етики, що дає підстави суду відмовити їм у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Перерахувавши один одному по 25 000,00 грн, кожен з них фактичних витрат на правничу допомогу не поніс та не понесе. Підстав для стягнення з позивача на користь відповідачів перерахованих ними один одному грошових коштів суд не вбачає.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 50 000,00 грн, у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції не є у розумінні закону витратами на правничу допомогу, які відповідачі понесли у зв`язку із розглядом цього спору, оскільки необхідності у наданні правничої допомоги один одному у них не було.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є професійними адвокатами, тобто фахівцями в галузі права, а тому суд вважає, що відповідачі не довели, що кожен з них потребував допомоги один одного в якості представника та, що витрати на правничу допомогу у них були фактичними і неминучими.

Суд першої інстанції врахував наведені вище положення законодавства, виходячи із фактичних обставин справи, досліджених доказів, вимог процесуального та матеріального закону, з огляду на подані сторонами докази, урахувавши положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та вірно вважав відсутніми підстави для стягнення з позивача на користь відповідачів витрати на правову допомогу у загальному розмірі 50 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування ухвали суду від 27.11.2024, оскільки викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються натлумаченні заявниками норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідачів про ухвалення додатквого рішення постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а томузалишає її без змін, а апеляційну скаргу відповідачів без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20 лютого 2025 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна