УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 2-4355/2006

провадження № 61-1912ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру в багатоквартирному житловому будинку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру в багатоквартирному житловому будинку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2006 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 101, 6 кв. м.

Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

Особою, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 через представника Грайворонського І. В. 11 жовтня 2024 року було подано апеляційну скаргу на рішення Дзержинського районного судум. Харкова від 02 червня 2006 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2025 року закрито апеляційнепровадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного судум. Харкова від 02 червня 2006 року в справі № 2-4355/2006.

15 лютого 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Грайворонський І. В. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Харківськогоапеляційного суду від 30 січня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду про відсутність порушення прав ОСОБА_1 рішенням Дзержинського районного судум. Харкова від 02 червня 2006 року є помилковими, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права, що визначають характер прав та обов'язків учасників права спільної власності на розпорядження об'єктами права спільної сумісної власності.

Адвокат Грайворонський І. В., зокрема, вказує, що суд першої інстанції, визнавши за ОСОБА_2 право власності на квартиру, безпідставно змінив правовий режим спільної сумісної власності на частину стіни будинку та частину прибудинкової території, що зайняті прибудовою, на спільну часткову власність без згоди інших співвласників багатоквартирного будинку.

Представник заявника вважає, що порушення прав ОСОБА_1 можна охарактеризувати як відступ від засад рівності прав співвласників майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про закриття апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

За приписами частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв'язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальнійта/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтересита (або) обов`язки, та про які саме.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянутой вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи таприйняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтересита (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з'ясувати, чи впливає оскаржуване судове рішення безпосередньо на правата обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанціїрішення не впливає на права та обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особане має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на реконструйовану квартиру, що знаходитьсяза адресою: АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_2 , мотивуючи рішення тим, що здійсненапозивачем реконструкція квартири відповідає будівельним, технічним, пожежним, санітарним нормам та звернення ОСОБА_2 до суду в порядку статті 376 ЦК України є належним способом легалізації реконструйованої квартири.

Апеляційний суд, закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правильно зауважив, що останній є власником квартири АДРЕСА_3 та не є співвласником спірної квартири, а сам по собі факт того, що ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного будинку, у якому позивач здійснила реконструкцію квартири, без доведення факту порушення його конкретних прав внаслідок таких дій, не свідчить про вирішення ухваленим у справі судовим рішенням питання про його права чи обов'язки.

Встановивши, що ОСОБА_1 не навів у апеляційній скарзі, яким саме чином здійснення позивачем реконструкції та визнання за нею права власності на квартиру порушує його права, не надав доказів на підтвердження цих обставин, не довів, що такі дії позивача можуть призвести до негативних наслідківдля всього будинку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 394, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру в багатоквартирному житловому будинку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко