УХВАЛА

20 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 214/5118/22

провадження № 61-1082ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року у справі за позовом керівника Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року керівник Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до суду із позовом про витребування у ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що прокуратурою було встановлено факт вибуття з власності територіальної громади міста Кривого Рогу квартири АДРЕСА_1 , яка перейшла у власність держави в порядку спадкування на підставі статті 555 ЦК Української РСР після смерті ОСОБА_4 08 жовтня 1999 року.

ОСОБА_4 за життя набув права власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, згідно розпорядження № С 8050 від 25 листопада 1993 року.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась, заповіти/спадкові договори від імені вказаної особи не посвідчувалися, ніхто окрім ОСОБА_4 до дня його смерті, не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ураховуючи, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Криворізька міська рада фактично вступила у володіння квартирою АДРЕСА_1 , тобто з моменту відкриття спадщини набула право власності на це майно на підставі статті 555 ЦК Української РСР, що також підтверджено постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року у справі № 214/3083/18 визнано право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Водночас, на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року у справі № 214/3083/18 державним реєстратором виконавчого комітету Криворізької міської ради Поліщук С. В. 29 жовтня 2019 року здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

11 грудня 2019 року ОСОБА_3 подарувала вказану квартиру своїй доньці ОСОБА_2 , яка у свою чергу 06 лютого 2020 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С. М. за реєстровим № 725, відчужила квартиру АДРЕСА_1 свекрусі ОСОБА_1 .

Таким чином, спірна квартира вибула з власності територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради поза її волею на підставі судового рішення від 14 січня 2019 року у справі № 214/3083/18, яке було скасоване, що є підставою для витребування цього нерухомого майна у останнього набувача.

Підставами звернення з позовом до суду у справі № 214/3083/18 вказувались обставини, що ОСОБА_3 за відсутності правових підстав вселилася до квартири, працюючи двірником КП КЖП № 25, після смерті ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_3 була обізнана про правовий статус вказаної квартири та про відсутність правових підстав набуття права користування комунальним майном.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 30 квітня 2024 року позов задовольнив.

Витребував від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Криворізької міської ради квартиру АДРЕСА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 13 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року залишив без змін.

20 січня 2025 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року в указаній справі.

Верховний Суд ухвалою від 27 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, зокрема, надання доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції та доказів на підтвердження ціни позову на день подання позовної заяви.

14 лютого 2025 року до Верховного Суду, на виконання вимог ухвали, від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків. До заяви додано докази отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 07 лютого 2025 року. Також додано копію позовної заяви та довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, згідно яких ціна позову становить 349 368,07 грн.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявницею пропущений з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції Українисеред основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України у рішенні у справі № 10-р(II)/2023 визнав пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України(абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023). Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 349 368,07 грн.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris(ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomezde laTorre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «LevagesPrestations Servicesv. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «BruallaGomez dela Torrev. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року у справі за позовом керівника Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко