Провадження № 4-с/686/1/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ України

03 лютого 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді - Колієва С.А.

секретаря судового засідання - Кучерук Н.В.

розглянувши скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Роман Михайлович на дії державного виконавця, -

встановив:

У березні 2024 року ТОВ «ФК «Форінт» звернулося до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця в якій просило визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайлович щодо не призначення суб`єкта оціночного діяльності для визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 тане передання у межах виконавчого провадження №66627857 на реалізацію організатору електронних торгів ДП «СЕТАМ» нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , належної на праві власності боржниці ОСОБА_1 без дозволу органу опіки та піклування; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. у межах виконавчого провадження №66627857 вжити заходів з призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. передати у межах виконавчого провадження №66627857 на реалізацію організатору електронних торгів ДП «СЕТАМ» нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , належної на праві власності боржниці ОСОБА_1 без дозволу органу опіки та піклування.

В обґрунтування поданої скарги зазначено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.12.2012 року був задоволений позов АТ «Райффвйзен Банк Аваль» та стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/02-07/7-8983 від 20.12.2006 року 31 072,80 доларів США та судового збору. На виконання вказаного рішення суду 12.02.2013 року Хмельницьким міськайонним судом був виданий виконавчий лист №2218/20109/2012 щодо боржника ОСОБА_1 . Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13.05.2020 року було здійснено заміну стягувача у вказаному виконавчому провадження з АТ «Райффвйзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК Форінт». 26.08.2021 року постановою приватного виконавця Лабчука Р.В. відкрито виконавче провадження №66627857 з виконання виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 . В рамках здійснення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні було встановлено, що на праві власності боржника ОСОБА_1 належить трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 . 04.05.2023 року приватним виконавцем був проведений опис та накладено арешт на вказану квартиру. 09.05.2023 року ТОВ «ФК «Форінт» було подано клопотання про передачу вказаної квартири на реалізацію. Згідно довідки №1087/03-10 встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_2 та неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є дитиною боржниці. 23.01.2024 року на адресу приватного виконавця Лабчука Р.М. направлено клопотання про необхідність передачі арештованої квартири на примусову реалізацію без отримання згоди органу опіки та піклування, оскільки зареєстрована у цій квартирі дитина не є дитиною боржника. 29.02.2024 року ТОВ «ФК «Форінт» отримав відповідь приватного виконавця Лабчука Р.М. про відмову у проведенні оцінки та передачі на реалізацію із посиланням на наявність зареєстрованої неповнолітньої дитини у вказаній квартирі. Вважає таку відмову приватного виконавця та бездіяльність останнього, яка полягає у нездійсненні оцінки арештованої квартири та не передання її на примусову реалізацію незаконними і таким, що порушують права стягувача, оскільки діючим законодавством не вимагає отримання власниками житлової нерухомості у випадках добровільного відчуження житлової нерухомості та приватним виконавцем у випадках примусового відчуження дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна у разі, якщо зареєстровані в квартирі діти не є дітьми боржника та боржник не є особою, що їх замінює. Просило врахувати, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є дитиною боржниці ОСОБА_1 , оскільки матір`ю дитини є ОСОБА_4 . Крім того, реєстрація місця проживання дитини була вчинена 17.09.2010 року тобто раніше, ніж був вчинений актовий запис про її народження ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Крім того у власності ОСОБА_4 (матері дитини) є квартира АДРЕСА_3 , а отже реалізація спірної квартири не порушить прав неповнолітнього.

В судове засідання представник ТОВ «ФК «Форінт» не з`явилася. Подала заяву, в якій просила скаргу розглянути за її відсутності.

Представник боржника ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив.

Приватний виконавець Лабчук Р.М. в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив.

Фактичні обставини встановлені судом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.12.2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був задоволений: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/02-07/7-8983 від 20.12.2006 року у сумі 31 072,80 доларів США; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/02-07/7-9172 від 10.09.2007 року у сумі 10 666,37 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір по 850,00 гривень з кожного.

На виконання вказаного рішення 12.02.2013 року Хмельницьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист №2218/20109/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 31 072,80 доларів США.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13.05.2020 року було замінено первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчому листі №2218/20109/2012, виданого 12.02.2013 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/02/07/7-8983 від 20.12.2006 року у сумі 31 072,80 доларів США, в цивільній справі №2218/20109/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. від 26.08.2021 року було відкрито виконавче провадження №66627857 із примусового виконання виконавчого листа №2218/20109/2012, виданого 12.02.2013 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 31 072,80 доларів США. Стягувачем у вказаному виконавчому провадженні є ТОВ «ФК «Форінт».

Постановою приватного виконавця Лабчука Р.М. від 03.05.2023 року здійснено опис та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Згідно довідки №1087/03-19 про зареєстрованих у житловому приміщені /будинку осіб від 26.04.2023 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата реєстрації 24.07.1980 рік), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дата реєстрації 24.07.1980 рік) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата реєстрації 17.09.2010 рік).

Згідно актового запису про народження №2604 від 30.09.2010 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками є: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6

09.05.2023 року ТОВ «ФК «Форінт» звернулося до приватного виконавця Лабчука Р.М. із клопотанням про вжиття заходів щодо передачі майна (квартири АДРЕСА_1 ) на реалізацію за ціною, яка буле визначена на підставі висновку (звіту) суб`єкта оціночної діяльності.

Листом від 25.012024 року приватний виконавець Лабчук Р.М. на вказане клопотання повідомив, що в рамках виконавчого провадження № 66627857 ним був накладений арешт на належне боржнику ОСОБА_1 майно, а саме квартири АДРЕСА_1 . Оскільки у вказаній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина 17.09.2010 року народження, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року для реалізації такого майна в обов`язковому порядку потрібен попередній дозвіл органу опіки та піклування. Станом на даний час такого дозволу органом опіки та піклування надано не було.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 368195146 від 01.03.2024 року ОСОБА_4 є власником частки кватири АДРЕСА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1081 від 27.06.2024 року відмолено приватному виконавцю виконавчого округу Хмельницької області Лабчуку Р.М. у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у якій зареєстровано місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з частинами 1-3 статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Стаття 19 СК України регулює участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Частина 6 цієї статті СК України визначає співвідношення повноважень цього органу та суду, встановлюючи, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавець у виконавчому провадженні відповідно до законодавства України подібними повноваженнями не наділений. Разом з тим повноваження державного або приватного виконавця на мають того характеру та обсягів, які має суд, зокрема, в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені в статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) для вирішення судових спорів. Як приклад можна навести статтю 19 СК України, яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України, зокрема Закон України "Про виконавче провадження" такими повноваженнями державного або приватного виконавця не наділяє. Також, наприклад, державний або приватний виконавець позбавлений можливості встановлювати чи є у власності неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, яка підлягає реалізації в рамках виконавчого провадження, інше житлове приміщення, чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням. Для вирішення подібних питань державний або приватний виконавець і має звертатись до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, який має враховувати найкращий захист прав неповнолітніх дітей.

Аналогічні висновки викладено в пунктах 56, 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 755/12052/19 (предмет позову - солідарне стягнення з боржника та поручителя кредитної заборгованості), тобто зі спору, що виник з подібних правовідносин.

За змістом положень частин 1- 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний та має право вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

В свою чергу згідно з пунктом 1 частини 5 та частиною 8 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до частин 1, 6 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється в разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 розділу ІІ Порядку № 2831/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 28 розділу VIII Інструкції № 512/5), що кореспондується з пунктом 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

Вимога про отримання державним або приватним виконавцем дозволу органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема, передбачених статтями 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", від можливого порушення.

Отже, враховуючи вимоги Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" та положення Інструкції № 512/5 державний або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна (схожий висновок викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 751/15667/15-ц, від 25.11.2019 у справі № 718/482/15-ц, від 15.02.2023 у справі № 2-537/11).

Як вбачається зі змісту пунктів 66- 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Аналогічний висновок викладено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 2-537/11 (предмет позову - стягнення з фізичної особи інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики), тобто зі спору, що виник з подібних правовідносин.

В зв`язку з вищенаведеним Велика Палата Верховного Суду в пункті 70 постанови від 26.10.2021 у справі № 755/12052/19 сформулювала висновки про те, що, на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним або приватним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному або приватному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного або приватного виконавця та/або органу опіки та піклування.

Таким чином, державний чи приватний виконавець спочатку повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а в разі відмови органу опіки та піклування, державний чи приватний виконавець з метою виконання судового рішення та забезпечення дотримання прав дітей повинен звернутися до суду.

Аналогічний висновок викладено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 2-537/11 зі спору, що виник з подібних правовідносин.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частини 1-3 статті 160 СК України).

Відповідно до частин 1, 4, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з абзацом 5 статті 3 та частинами 1, 10 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Частиною 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання (далі - Правила № 207), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (чинної до 13.03.2022) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Як встановлено у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 стосовно надання дозволу на примусову реалізацію якої у межах виконавчого провадження № 66627857 ставиться питання стягувачем зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не суперечить вимогам частини 4 статті 29 ЦК України, статті 160 СК України, частини 1 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та пункту 18 Правил № 207.

Крім того, суд звертає свою увагу на те, що така реєстрація дитини відбулася законно, за понад два роки до ухвалення судового рішення про стягнення боргу та за понад 11 років до відкриття даного виконавчого провадження із його примусового виконання. З огляду на зазначене суд вважає, що посилання скаржника про те, що реєстрація неповнолітньої особи за місцем проживання батька, а не матері - ОСОБА_4 , якій на праві власності належить 1/2 частка квартири за іншою адресою, є навмисними діями з метою унеможливлення виконання боржником ОСОБА_1 своїх зобов`язань є безпідставними.

Посилання на те, що неповнолітній ОСОБА_3 фактично не проживає у спірній квартирі, як на підставу обґрунтованості скарги, суд вважає безпідставними, оскільки якщо батьки проживають окремо місце проживання дитини у віці, яка досягла 14 років, визначається нею самою, а враховуючи факт збройної агресії російської федерації проти України, тимчасова відсутність проживання в спірній квартирі боржника (бабусі неповнолітньої дитини), в якій також зареєстрований батько неповнолітнього в зв`язку з можливим виїздом в інший більш безпечний регіон або за кордон не може бути підставою для надання дозволу на примусову реалізацію вказаного житлового будинку.

З огляду на викладене суд вважає, що подана скарга є необґрунтованою та підстав для її задоволення не має.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 447- 451 ЦПК України -

постановив:

У задоволенні скарги ТОВ «ФК «Форінт» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст ухвали складено 10.02.2025 року.

Суддя: