Справа № 950/3096/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В.

за участю секретаря - Гладкової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» 03.10.2024 звернувся в Лебединський районний суд Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Документ сформований в системі «Електронний суд» 02.10.2024.

Позовна заява обґрунтована тим, що 23.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 укладено угоду № 200513344 щодо кредитування, за умовами якої банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 8690,52 грн, які відповідач зобов`язувався повернути.

Вказував, що 20.07.2020 позивач ТОВ «Діджи Фінанс» набув право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за договором, що був укладений з відповідачем.

Позивач зазначав, що станом на 02.10.2024 розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 24240,31 грн, з яких 8022,33 грн заборгованість за кредитом, 16217,98 грн. заборгованість за відсотками. Вважає, що відповідач має сплатити 3 % річних та інфляційні втрати.

В поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №200513344 від 23.04.2016 у розмірі 37484,39 грн. яка складається з : суми заборгованості - 24420,31 грн., суми інфляційних витрат - 10863,65 грн, суми 3% річних - 2200,43 грн, та понесені судові витрати.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 11.10.2024 відкрито провадження в справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив в якому зазначив, що з заявленими позовними вимогами ми не згоднен повністю, вважає, що доводи Позивача, викладені в позовній заяві є необґрунтованими і тому в задоволені позовних вимог має бути відмовлено у повному обсязі. Мотивує тим, що у 2019 р. відповідач виконав зобов`язання за Кредитним договором №200513344 від 23 квітня 2016р. в повному обсязі щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» від 02 липня 2019р.

Представник позивача , в наданій разом з позовом до суду заяві, зазначив, що просить провести розгляд справи без його участі, наполягає на позовних вимогах.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

В судовому засіданні встановлені факти та відповідні їм правовідносини:

встановлено, що 24.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 укладено угоду № 200513344 шляхом підписання заяви щодо кредитування, за умовами якої банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 8690,52 грн, з встановленим строком кредитування з 23 квітня 2016р. по 23 травня 2017р., а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування коштами.

20 липня 2020р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону).

В той же час відповідач за твердженням позивача не виконав зобов`язань щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків і на день звернення з позовом до суду розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 24 240,31грн., з яких: 8022,33грн. заборгованості за кредитом; 16217,98грн. заборгованості за відсотками.

Відповідач отримав від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Повідомлення від 20 травня 2016р., в якому Банк повідомив, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (надалі Фактором), відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір факторингу №1905 від 19 травня 2016р., згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №200513344 від 23 квітня 2016р., що укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» і Відповідачем ОСОБА_1 (ПТН НОМЕР_1 ), разом усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін (надалі - Кредитний Договір).

На виконання умов Кредитного Договору Банк повідомив про необхідність з моменту отримання цього повідомлення перераховувати кошти в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним Договором в розмірі, що відповідає розміру поточних зобов`язань відповідача за Кредитним Договором станом на 19 травня 2016 р. зі сплати основної суми заборгованості (суми кредиту), процентів та штрафів (пені) та інших платежів за реквізитами наданими Фактором (Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда»).

Пізніше відповідач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» повідомлення від 20 травня 2016р., в якому Товариство повідомило, що ним отримані від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» права вимоги за Кредитним договором було відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» відповідно до Договору факторингу №1 від 20 травня 2016р.

Враховуючи вищевикладене та на виконання умов Кредитного Договору, просило з моменту отримання цього повідомлення перераховувати кошти в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним Договором згідно графіку платежів та в розмірі, що відповідає розміру поточних зобов`язань Відповідача за Кредитним Договором, в тому числі зі сплати основної суми заборгованості (суми кредиту), процентів та штрафів (пені) та інших платежів за реквізитами рахунку, відкритого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» в банківській установі та зазначило такі банківські реквізити в Повідомленні.

На виконання умов Кредитного Договору Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» повідомив про необхідність з моменту отримання цього повідомлення перераховувати кошти в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним Договором в розмірі, що відповідає розміру поточних зобов`язань Відповідача за Кредитним Договором станом на 19 травня 2016 р. зі сплати основної суми заборгованості (суми кредиту), процентів та штрафів (пені) та інших платежів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», відкритий в банківській установі та зазначило такі банківські реквізити даного Товариства.

Судом встановлено, що відповідач проводив шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, відкритий Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор" в банківській установі за реквізитами, вказаними у Повідомленні від 20 травня 2016р.

У 2019р. відповідач виконав зобов`язання за Кредитним договором №200513344 від 23 квітня 2016р. в повному обсязі щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» від 02 липня 2019р.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.2 ст.603 Цивільного кодексу України у разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред`явлення вимоги.

Таким чином на даний час відсутні будь-які підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованості за Кредитним договором №200513344 від 23 квітня 2016р.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.ст.3, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 05 квітня 2023р. у справі №910/4518/16, від 20 березня 2019р. у справі №761/26293/16-ц, від 09 листопада 2021р. у справі №320/5115/17, від 04 лютого 2020р. у справі №912/112016, від 28 березня 2018р. у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18; від 04 липня 2018р. у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018р. у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18.

Так, позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог додано до позовної заяви копії Заяви №200513344 від 23 квітня 2016р. та Графіку платежів до Кредитного договору №200513344 від 23 квітня 2016р.

Як зазначено в Заяві №200513344 від 23 квітня 2016р. Кредит надається Відповідачеві в сумі 8690,52грн. строком на 365 днів (з 23 квітня 2016р. по 23 травня 2017р.). Розмір процентної ставки за Кредитом становить 0,0001% річних.

Як зазначено у Заяві №200513344 від 23 квітня 2016р. та Графіку платежів до Кредитного договору №200513344 від 23 квітня 2016р. Відповідач зобов`язаний здійснювати щомісячний платіж в сумі 862,00грн., а останній платіж в сумі 866,05грн. і такі платежі здійснюються до 23 числа кожного місяця.

Як зазначено в Графіку платежів до Кредитного договору №200513344 від 23 квітня 2016р. абсолютне подорожчання кредиту в грошовому виразі становить 4006,05грн. і таке подорожчання складається з: щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 2259,53грн.; плати за надання довідки про відсутність кредитної заборгованості 100,00грн., плати за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги «SMS-сервіс (щомісячно) 260,00грн., страхування ін.послугами 1386,52грн. При цьому такі послуги ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» не надавалися, оскільки право вимоги за таким кредитним договором було відступлено на користь іншої особи. А відповідно і підстав для оплати вартості таких послуг у Відповідача не виникло.

Провести ж погашення основної суми кредиту Відповідач мав здійснити в розмірі 8690,52грн.

Тобто кредит є безвідсотковий і навіть якби і мало проводитися нарахування відсотків за користування такими кредитними коштами, то тільки в межах строку кредитування.

В той же час Позивач заявляє вимогу про стягнення з Відповідача на його користь заборгованість за відсотками в сумі 16 217,98грн. навіть не надаючи розрахунку суми нарахованих таких відсотків.

Представник позивача зазначає, що у поданій позовній заяві 20 липня 2020р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, в т.ч. і до Відповідача, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону).

Як вбачається зі змісту наданої Позивачем позовної заяви та наданого Позивачем розрахунку заборгованості за позовом ним заявляються вимоги про стягнення з Відповідача в т.ч. інфляційні витрати в сумі 10 863,65грн. та 3% річних в сумі 2200,43грн. за період з 13 вересня 2021р. по 31 грудня 2023р.

В той же час Позивач не надав ніяких доказів того, що після набуття ним права вимоги за Кредитним договором №200513344 від 23 квітня 2016р. він повідомляв Відповідача про таке.

А згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду від 13 березня 2019р. у справі №338/75/16-ц та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019р. у справі №607/4386/15-ц навіть не повідомлення боржнику про зміни реквізитів банку для сплати коштів на погашення кредиту може впливати на визначення розміру боргу.

Відповідач не повідомив Позивача навіть про набуття ним права вимоги до нього за Кредитним договором №200513344 від 23 квітня 2016р., укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та Відповідачем і про таке набуття права вимоги Відповідач дізнався лише у грудні 2024р., отримавши копію позовної заяви, на підставі якої порушено провадження в даній судовій справі.

ст.15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у межах строку позовної давності (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.258 Цивільного кодексу України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами визначення початку перебігу позовної давності, визначеними ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, тобто з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

Тобто початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, позовна давність за вимогами кредитора про сплату процентів за користування кредитом, здійснення якої відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного чергового платежу.

Зазначений висновок застосування норм права містяться у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013р. у справі №6-116цс13.

Як зазначено у Заяві №200513344 від 23 квітня 2016р. та Графіку платежів до Кредитного договору №200513344 від 23 квітня 2016р. Відповідач зобов`язаний здійснювати щомісячний платіж в сумі 862,00грн., а останній платіж в сумі 866,05грн. і такі платежі здійснюються до 23 числа кожного місяця. Дата сплати останнього платежу 23 травня 2017р.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту обов`яза-ння, яке виникло на основі договору.

П.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020р. №211 в Україні з 12 березня 2020р. введено на усій території України карантин. Строк дії карантину не однократно продовжувався і лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 було відмінено згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023р. №651.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, на підставі якої відкрито провадження у даній судовій справі позовна заява подана 02 жовтня 2024р.

Тобто з моменту настання строку за останнім платежем за Графіку платежів до Кредитного договору №200513344 від 23 квітня 2016р. (23 травня 2017р.) і до моменту введення карантину (12 березня 2020р.) пройшло 2 роки 8 місяців 20 днів.

З моменту відміни карантину (24 години 00 хвилин 30 червня 2023р.) і до подачі позовної заяви до суду пройшло 1 рік 3 місяців 2 дні. Тобто позивачем пропущений трирічний строк для подачі даної позовної заяви до суду.

Відповідно до ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За змістом ст.1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно ст.1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017р. у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018р. у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018р. у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023р. у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022р. у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

Як зазначає Позивач у поданій позовній заяві 20 липня 2020р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону).

В той же час Відповідач виконав зобов`язання за Кредитним договором №200513344 від 23 квітня 2016р. щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними в повному обсязі ще у 2019р., що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» від 02 липня 2019р., до якого перейшло право вимоги за таким Кредитним договором від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», якому в свою чергу відступило право вимоги Публічне акціонерне товариство «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

Тобто на момент укладення договору №7_БМ від 20 липня 2020р. за результатами публічних торгів (аукціону) Відповідач не мав будь-яких зобов`язань за Кредитним договором №200513344 від 23 квітня 2016р. перед Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200513344 від 23.04.2016 є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем зобов`язання виконано.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати не підлягають виконанню.

Керуючись ст.ст.3, 15, 16, 256, 257, 261, 266, 267, 512, 599, 603, 626, 627, 1046, 1048, 1049, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 10, 12, 81, 137, 178, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 200513344 від 23.04.2016 року у розмірі 37484,39 грн., що складається з: суми заборгованості - 24420,31 грн., суми інфляційних витрат - 10863,65 грн.; суми 3% річних - 2200,43 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Роман БАКЛАНОВ