Рішення

Іменем України

14 лютого 2025 року місто Чернігів

Справа №751/7962/24

Провадження №2/751/87/25

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

секретаря судового засідання Бобровник Н. В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1

представники позивача Дараган Юлія Олександрівна, ОСОБА_2

представник відповідача Тука Сергій Михайлович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 59 383,70 грн, з яких 38 370,00 грн за кредитним договором №139702, 21 013,70 грн за кредитним договором №102537625, а також понесених судових витрат.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2021 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено кредитний договір №139702, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору відповідач підтвердив ознайомлення з усіма умовами Правил надання коштів у позику, повністю прийняв умови кредитного договору, а також підтвердив те, що повністю розуміє Правила, погодився і зобов`язався неухильно їх дотримуватись. Однак всупереч умовам договору відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Надалі за договором факторингу, укладеним між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до останніх 29.02.2024 перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №139702. З цього час не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Зазначає, що відповідач має непогашену заборгованість в сумі 38 370,00 грн, з яких 15 000,00 грн сума заборгованості за основним боргом, 23 370,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 30.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі за допомогою інформаційно-комунікаційної системи було укладено кредитний договір №102537625. Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомився з його умовами та прийняв їх. Однак всупереч умовам договору відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Надалі за договором факторингу, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до останніх 16.07.2024 перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №102537625. З цього час не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Зазначає, що відповідач має непогашену заборгованість в сумі 21 013,70 грн, з яких 8 100,50 грн сума заборгованості за основним боргом, 12 913,20 грн сума заборгованості за відсотками.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 06 вересня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 30.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та розгляд справи відкладено з метою не порушення процесуальних прав відповідача на подання відзиву на позов та інших прав, передбачених ЦПК України.

У встановлений судом строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.81-87), відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що первинні кредитори ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «МІЛОАН» надали ОСОБА_1 кредит шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок. Також строк кредитування за договором №139702 становив 30 днів, а за договором №102537625 29 днів. Матеріали справи не містять доказів, що строк користування грошовими коштами за цими договорами відповідно до їх умов продовжувався. Крім того, відсутні відомості та докази, що за кредитним договором №139702 від 05.12.2021 строк кредиту автопролонгувався. Тому нарахування процентів після спливу строку кредитування є безпідставними. За вказаних обставин, з відповідача за кредитним договором №139702 може бути стягнута лише заборгованість в сумі 18 420,00 грн, з яких 3 420,00 грн процентів, а за кредитним договором №102537625 11 798,00 грн, з яких 3 697,50 грн процентів.

Ухвалою суду від 22.10.2024 розгляд справи відкладено з метою забезпечення принципу змагальності сторін та не порушення процесуальних прав позивача на подачу відповіді на відзив на позовну заяву.

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 11 грудня 2024 року за клопотанням представника позивача витребував у Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» докази, у зв`язку з чим в судовому засіданні оголошена перерва.

30.12.2024 та 22.01.2025 розгляд справи відкладався у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги та розглядом невідкладних слідчих дій відповідно.

У судовому засіданні представник відповідача уточнив позицію, позовні вимоги визнав частково, а саме - за кредитним договором №139702 може бути стягнута лише заборгованість в сумі 18 420,00 грн, з яких 3 420,00 грн процентів, а за кредитним договором №102537625 11 798,00 грн, з яких 3 697,50 грн процентів. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити з огляду на аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Також протокольною ухвалою суду від 04.02.2025 в судовому засіданні оголошувалась перерва.

У судове засідання представник позивача не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позов просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник після перерви в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд ухвалив продовжити розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України після перерви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

05 грудня 2021 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №139702, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 15 000,00 грн строком на 30 дні зі стандартною процентною ставкою 1,9% в день (у межах строку кредиту, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача або автопролонгація), зі зниженою процентною ставкою 0,76% в день (якщо споживач у межах визначеного строку здійснить повне погашення кредитної заборгованості), з можливістю продовження строку кредиту за ініціативою споживача або в порядку автопролонгації (а.с.11-15).

Згідно з п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль.

Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи вебсайту ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» https://selfiecredit.com.ua, та підписаний електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором Т104, про що свідчить розділ 11 договору реквізити та підписи сторін.

Також до договору додані паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо процентної ставки та порядку повернення кредиту (а.с.9-10), та таблиця обчислення загальної вартості кредиту, відповідно до якої загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою складає 18 420,00 грн, з яких 15 000,00 грн сума кредиту, 3 420,00 грн проценти за користування кредитом, а за стандартною процентною ставкою складає 23 550,00 грн, з яких 15 000,00 грн сума кредиту, 8 550,00 грн проценти за користування кредитом (а.с.16).

У цей же день 05.12.2021 на вказану відповідачем у договорі картку № НОМЕР_1 були зараховані грошові кошти в сумі 15 000,00 грн, що підтверджується випискою (а.с.148-149). При цьому відповідно до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 емітовано вказану карту (а.с.147).

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №139702 від 05.12.2021 станом на 29.02.2024 складала 15 000,00 грн за тілом кредиту та 23 370,00 грн за процентами (а.с.22-23, 108-110); при цьому 30 днів протягом строку дії договору з 05.12.2021 до 03.01.2022 проценти нараховувались за зниженою процентною ставкою 0,76% у день, а 08.01.2022 проценти були перераховані за стандартною процентною ставкою 1,9% у день; з 08.01.2022 кожен день відбувалась автопролонгація договору за стандартною процентною ставкою 1,9% у день, а проценти нараховувались до 25.02.2022 включно; відповідач жодного разу не здійснював оплату тіла кредиту та нарахованих відсотків.

29.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29022024, відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрах, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором №139702 від 05.12.2021 на суму 38 370,00 грн, з яких 15 000,00 грн основний борг, 23 370,00 грн відсотки (а.с.17-21, 113-120).

Крім того, 30 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №102537625, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 10 200,00 грн строком на 29 днів до 28.11.2021 з процентною ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що становить 3 697,50 грн, та стандартною процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1 122,00 грн одноразово (а.с.27-31).

Згідно з п. 2.3.1.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість, сплативши комісію та певну частку заборгованості по кредиту.

Також згідно з п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 договору.

Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН».

Також до договору додані паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо процентної ставки та порядку повернення кредиту (а.с.32), та графік платежів, відповідно до якого загальна вартість кредиту складає 15 019,50 грн, з яких 10 200,00 грн сума кредиту, 3 697,50 грн проценти за користування кредитом, 1 122,00 грн комісія (а.с.31зв).

У цей же день 30.10.2021 на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 були зараховані грошові кошти в сумі 10 200,00 грн, що підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та випискою (а.с.147, 148-149).

З відомості про щоденні нарахування та погашення, складеного ТОВ «МІЛОАН», вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №102537625 станом на дату відступлення права вимоги складала 8 100,50 грн за тілом кредиту та 12 913,20 грн за процентами (а.с.111-112); при цьому 29 днів протягом строку дії договору з 31.10.2021 до 28.11.2021 проценти нараховувались за процентною ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту; з 29.11.2021 до 28.12.2021 відбувалась пролонгація на пільгових умовах за процентною ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту, а з 29.12.2021 до 24.02.2022 відбувалась пролонгація на стандартних умовах за процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту, яка з 11.01.2022 була зменшена; відповідач 06.11.2021 сплатив 892,50 грн процентів, 200,50 грн тіла кредиту та 1 122,00 грн комісії за надання кредиту, 26.11.2021 сплатив 999,00 грн тіла кредиту, 749,00 грн процентів та 999,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту, 13.12.2021 сплатив 900,00 грн тіла кредиту, 1 099,00 грн процентів та 900,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту.

16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрах, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором №102537625 від 30.10.2021 на суму 21 013,70 грн, з яких 8 100,50 грн основний борг, 12 913,20 грн відсотки (а.с.33-36, 121-128).

Згідно з розрахунком позивача станом на 31.07.2024 року заборгованість відповідача за вищевказаним договором становить 21 013,70 грн, з яких 8 100,50 грн заборгованість за основною сумою боргу, 12 913,20 грн заборгованість за відсотками (а.с.37).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кредитні договори укладені з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем первісних кредиторів та підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що узгоджується зі ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Доводи представника відповідача про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів спростовуються матеріалами справи, зокрема листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та випискою з рахунку ОСОБА_1 (а.с.147, 148-149), відповідно до яких 05.12.2021 на належну йому картку № НОМЕР_1 були зараховані грошові кошти в сумі 15 000,00 грн, а 30.10.2021 на належну йому картку № НОМЕР_2 були зараховані грошові кошти в сумі 10 200,00 грн.

Стосовно доводів представника відповідача про безпідставність нарахування процентів після спливу строку кредитування суд зазначає наступне.

На виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у кредитному договорі №139702 від 05.12.2021 досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості первісного кредитора (а.с.22-23, 108-110) вбачається, що 30 днів протягом строку дії договору з 05.12.2021 до 03.01.2022 проценти нараховувались за зниженою процентною ставкою 0,76% у день, а відповідач жодного разу не здійснював оплату. Оскільки на дату закінчення строку кредиту була наявна заборгованість, відповідно до п. 4.3.1 строк кредиту кожен раз продовжувався до 25.02.2022, тобто на 49 днів, що не перевищує 90 днів. При цьому проценти нараховувались за стандартною процентною ставкою 1,90% у день, що відповідає положенням п. 1.5.1 договору. Після 25.02.2022 проценти не нараховувались. Також у зв`язку з невиконанням відповідачем умов для застосування зниженої проценти ставки, 08.01.2022 проценти за період з 05.12.2021 до 03.01.2022 були перераховані за стандартною процентною ставкою 1,90% у день, що відповідає пунктам 1.5.1-1.5.2 договору.

Відповідачем та його представником не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту та нарахованих процентів.

Отже, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором №139702 від 05.12.2021 не виконав, у передбачений у договорі строк грошові кошти (суму кредиту) не повернув та проценти за користування кредитом не сплатив, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 15 000,00 грн та процентами 23 370,00 грн.

Крім того, на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у кредитному договорі №102537625 від 30.10.2021 досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 2.3.1.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість, сплативши комісію та певну частку заборгованості по кредиту.

Також згідно з п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 договору.

З дослідженої в судовому засіданні відомості про щоденні нарахування та погашення первісного кредитора (а.с.111-112) вбачається, що 29 днів протягом строку дії договору з 31.10.2021 до 28.11.2021 проценти відповідно до п. 1.5.2 договору нараховувались за процентною ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту. У зв`язку зі сплатою відповідачем тіла кредиту 06.11.2021 в розмірі 200,50 грн, 26.11.2021 в розмірі 999,00 грн та сплатою комісії, відповідно до п. 2.3.1.1 договору відбулась пролонгація договору на пільгових умовах. Надалі після завершення строку кредитування (з урахуванням пролонгації на пільгових умовах) відповідач продовжив користуватися кредитними коштами, а тому відповідно до п. 2.3.1.2 договору з 29.12.2024 строк кредиту кожен раз продовжувався до 24.02.2022, тобто на 58 днів, що не перевищує 60 днів, на стандартних умовах за процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту, яка з 11.01.2022 була зменшена. Всього відповідач сплатив 2 099,50 грн тіла кредиту, 2 740,50 грн процентів за користування кредитом, а також 1 122,00 грн комісії за надання кредиту та 1 899,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту.

Відповідачем та його представником не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту та нарахованих процентів.

При цьому, положення кредитних договорів не передбачають ухвалення та доведення до позичальника окремих рішень про продовження строку кредитування, як на цьому наполягає відповідач.

Водночас суд звертає увагу на сплату відповідачем 1 899,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту, тоді як ці кошти мали бути спрямовані на в рахунок сплати процентів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

10 червня 2017 року набув чинності Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року в справі №204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У кредитному договорі №102537625 від 30.10.2021 передбачена комісія за управління та обслуговування кредиту. Тобто первісним кредитором фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Надані позивачем докази в їх сукупності не підтверджують, що в укладеному кредитному договорі були передбачені додаткові та супутні банківські послуги, за які встановлена така щомісячна комісія. Також позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію. До того ж, позивачем на зазначено про види послуг, що надавалися ОСОБА_1 (інформування відповідача про здійснення щомісячних платежів, надання інформації щодо стану заборгованості, інформування про виникнення простроченої заборгованості, консультування відповідача тощо), та дату їх надання.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності нарахування відповідачу передбаченої умовою договору комісії за управління та обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не випливає ані зміст вказаної послуги, ані обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за управління кредитом є нікчемними.

З дослідженої в судовому засіданні відомості про щоденні нарахування та погашення первісного кредитора вбачається, що відповідачем сплачено 1 899,00 грн у рахунок погашення комісії за управління та обслуговування кредиту, тоді як такі кошти мали бути спрямовані на погашення заборгованості за процентами. При цьому оскільки в кредитному договорі не встановлено черговість погашення вимог, то відповідно до ст. 534 ЦК України спочатку сплачуються проценти, а потім основна сума боргу.

Отже, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором №102537625 від 30.10.2021 повністю не виконав, у передбачений у договорі строк грошові кошти (суму кредиту) не повернув та проценти за користування кредитом у повному розмірі не сплатив, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 8 100,50 грн та процентами 11 014,20 грн, виходячи з такого розрахунку: 12 913,20 грн (заборгованість за процентами) - 1 899,00 грн (кошти, внесені відповідачем в рахунок сплати комісії) = 11 014,20 грн.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні всебічно, повно та об`єктивно наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №139702 від 05.12.2021 в сумі 38 370,25 грн та за кредитним договором №102537625 від 30.10.2021 в сумі 19 114,70 грн.

Отже, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають задоволенню частково.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн (а.с.2).

Ураховуючи, що позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 931,18 грн (3 028,00х57484,95/59383,70).

Також суд бере до уваги факт часткового визнання позову відповідачем, однак оскільки таке визнання позову мало місце не до початку розгляду справи по суті (тобто не до першого судового засідання, яке мало місце 30.09.2024), то в силу ч. 1 ст. 142 ЦПК України, яка передбачає зменшення судового збору в разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, у даному випадку часткове визнання позову на більш пізній стадії розгляду справи на розподіл судового збору не впливає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 42, 81, 89, 141, 206, 259, 263, 265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 543, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд -

Вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 57 484 (п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 95 коп. заборгованості, з яких 38 370,00 грн за кредитним договором №139702 від 05.12.2021 року, 19 114,70 грн за кредитним договором №102537625 від 30.10.2021 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2 931 (дві тисячі дев`ятсот тридцять одну) грн 18 коп. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 14.02.2025.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, )

Відповідач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя А. О. Діденко