Номер провадження: 22-ц/813/2589/25
Справа № 947/6176/20
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Семенової Наталії Сергіївни, представника ОСОБА_1 , адвоката Журик Тетяни Володимирівни, представника ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2024 року, постановлену під головуванням судді Огренич І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та повернення майна, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними та повернення майна.

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просила:

- витребувати у ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 квартиру загальною площею 56,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- визнати недійсним договір дарування об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 09 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Голубенко О.М. та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №635;

- зобов`язати ОСОБА_3 повернути у власність ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 00582 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :33:021:0289, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 09 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Голубенко О.М. га зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №636;

- зобов`язати ОСОБА_3 повернути у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0582 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :33:021:0289.

Судом до участі у справі, в якості співвідповідача був залучений ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2024 виділені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 06 жовтня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Голубенко О.М. та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №633; зобов`язання ОСОБА_3 повернути у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 в самостійне провадження та направлена справа за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Семенова Н.С., представник ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до Київського районного суду м. Одеси,посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про виділення позовних вимог в самостійне провадження та направлення справи до Суворовського районного суду м. Одеси, оскільки не взяв до уваги, що предметом позову у справі є визнання недійсними договорів дарування за одних і тих самих підстав, вимоги пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів позивача.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Журик Т.В., представник ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до Київського районного суду м. Одеси,посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ухвала суду про роз`єднання позовних вимог може призвести до неповноти розгляду справи по суті.

Відзивів на апеляційні скарги до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права..

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виділивши позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3 , зобов`язання повернути її у власність ОСОБА_1 в самостійне провадження та направивши справу за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_3 територіально відноситься до Суворовського району м. Одеси.

Також суд виходив з того, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3 та повернення вказаної квартири і позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та повернення вказаного майна територіально відносяться до Київського району м. Одеси.

Виділивши позовні вимоги, суд зазначив, що позовні вимоги щодо квартири АДРЕСА_4 , а також щодо об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку та земельної ділянки не пов`язані між собою.

Проте, з такими висновками суду, колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до окремих положень статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

При цьому, під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував, що справа в провадженні суду перебуває з березня 2020 року, по якій провадження було відкрито по двом об`єктам зазначеним у позовній заяві з додержанням правил підсудності, а тому виділення позовних вимог в самостійне провадження та направлення їх за підсудністю до іншого суду через 4 роки протирічить ч. 2 ст. 31 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду про виділення позовних вимог в самостійне провадження та направлення справи за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси ґрунтується на неправильному застосуванні норм та порушенні норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Семенової Наталії Сергіївни, представника ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката Журик Тетяни Володимирівни, представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2024 року скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 21 лютого 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова