ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни та ОСОБА_3 , треті особи Головний сервісний центр МВС України та обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Мрія-1» про визнання частково незаконною та скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності в порядку спадкування (суддя першої інстанції Приходченко О.С.),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни та ОСОБА_3 , треті особи Головний сервісний центр МВС України та обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Мрія-1» про визнання частково незаконною та скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності в порядку спадкування, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Дніпровського міського округу Шуваєвої О.С. від 27 грудня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії в частині відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на автомобіль Merсedes Benz Vito, 2006 року випуску, і об`єкт незавершеного будівництва дачний (садовий) будинок на земельній ділянці № НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «СТ «Мрія-1»; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину автомобіля Merсedes Benz Vito, 2006 року випуску, та права забудовника на частину дачного (садового) будинку на земельній ділянці № НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «СТ «Мрія-1», з правом введення в експлуатацію та реєстрацією прав власності на частину вказаного будинку за ОСОБА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої Олени Станіславівни та ОСОБА_3 , треті особи Головний сервісний центр МВС України та обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Мрія-1» про визнання частково незаконною та скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на частину автомобіля Merсedes Benz Vito, 2006 року випуску, держномер НОМЕР_3 , фургон малотоннажний-В, номер кузова НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнуто із ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

На вказане рішення в частині незадоволених позовних вимог, позивачем була подана апеляційна скарга, в якій він зазначив, що в оскаржуваній частині воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також що судом не з`ясовано всі обставини справи.

Скарга мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 26.03.2024 року винесеного и рамках розгляду судової справи N?205/5614/19, судом будо встановлено, то « ОСОБА_4 , був членом обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Мрія 1 земельна ділянки Л? 1. На такій земельній ділянці АДРЕСА_3 вказаним членом кооперативу було збудовано содовий будинок та прибудинкові споруди. Матеріалами справи, зокрема матеріалами технічної інвентаризації підтверджено, що означений будинок та споруди було фактично збудовані у 2012-2013 роках.

Нотаріусом не було вчинено всіх дій передбачених діючими нормами закону при винесені постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва на право на спадщину за законом на земельну ділянку N?1 (один), яка розташована за адресою м. Дніпро, садівниче товариство «МРІЯ-1» та на дачний будинок, що розташований на земельній ділянці N?1 (один), в обслуговуючому кооперативі «Садівниче товариство «Мрія-1».

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшов відзив в якому остання просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 Заєць П.Л. апеляційну скаргу підтримав та просив скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 свої заперечення на апеляційну скаргу підтримала та просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_4 і ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 177).

Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 і ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 70).

ОСОБА_4 09 червня 2015 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. і зареєстрованим в реєстрі за № 646, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 71).

На підставі свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 05 лютого 1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Ленінського району Ради народних депутатів № 16/6 від 08 січня 1988 року, частина житлового будинку АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_4 , право власності на який зареєстрований в БТІ в реєстрову книгу № 492 за реєстровим № 96, інша частина зазначеного будинку належала ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 81, 82).

Інша частина житлового будинку АДРЕСА_4 на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. і зареєстрованого в реєстрі за № 1298, після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 78).

Згідно з відповіддю Головного сервісного центру МВС № 31/974аз від 07 листопада 2019 року право власності на автомобіль Merсedes Benz Vito, 2006 року випуску, держномер НОМЕР_3 , станом на 04 листопада 2019 року зареєстровано за ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 175).

ОСОБА_3 з 19 листопада 2011 року є членом обслуговуючого кооперативу «СТ «Мрія-1», який користується земельною ділянкою № НОМЕР_1 , площею 278 кв.м. (т. 1 а.с. 223).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання по опорно-руховому апарату, про що Міжрайонною травматологічною МСЕК № 1 03 жовтня 2011 року видано довідку серії 10 ААА № 560376, та перебуває на обліку в Пенсійному фонді України з 03 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 178).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (т. 1 а.с. 38). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

19 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 41).

17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 59).

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 61).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвої О.С. від 27 грудня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі неподання спадкоємцем документів, які посвідчують право власності на спадкове майно (т. 2 а.с. 63).

06 грудня 2018 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 66).

06 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частини будинку АДРЕСА_4 (т. 2 а.с. 87).

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 21 травня 2019 року після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. і зареєстрованого в реєстрі за № 584, належить частина будинку АДРЕСА_4 (т. 2 а.с. 102).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права забудовника на частину дачного (садового) будинку, розташованого на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Мрія-1», виходив з того, що на день відкриття спадщини, ОСОБА_4 не мав ані права власності, ані права користування земельною ділянкою, а тому право на спадкування у позивача не виникло.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2статті 16 ЦК України).

За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання права.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11 лютого 2014 року права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Незалежно від змісту заповіту право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 5 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Порядок надання у власність майна, яке належить особі, яка є членом гаражно-будівельного кооперативу, регулюється нормами ЗУ «Про кооперацію» та Статутом обслуговуючого кооперативу.

За приписами ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Згідно зі ст. 21 ЗУ «Про кооперацію» пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу.

У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи встановлено, що позивачем в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про залучення нових доказів, які ним не було подано до суду першої інстанції.

Нові докази надані позивачкою із порушенням норм цивільного процесу, а позивачкою не вказано об`єктивних причин неможливості надання документу під час розгляду справи першою інстанцією.

Колегія суддів вважає, що позивачем не вказано об`єктивних причин неможливості надання документу під час розгляду справи першою інстанцією, а отже відсутні підстави для долучення вказаних доказів і відповідно і врахування їх під час апеляційного перегляду.

На стадії апеляційного перегляду справи інша ніж заявник сторона може подати нові докази для спростування доводів апеляційної скарги. Однак неприйнятно, коли, суд першої інстанції відмовляє у зв`язку з недоведеністю і позивач долучає до апеляційної скарги нові докази, які не подавав до суду першої інстанції, щоб посилити свою позицію. Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції, а не чекати, коли їм буде відмовлено у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові докази і долучати їх до апеляційної скарги.

Касаційний цивільний суд ВС у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 вказав, що відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ВС роз`яснив, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. КЦС вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні

Обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Оскільки ОСОБА_1 не навів поважних причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції,колегія суддів вважає. що відсутні підстави їх враховувати в якості належних доказів.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача було долучено копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 205/5614/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Новотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича, ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Мрія-1» про визнання рішення незаконним та його скасування, згідно якої рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2024 року про задоволення позову ОСОБА_1 , було скасовано та відмолено у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування рішення № 46481864 від 16 квітня 2019 року державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області Ковальова С.В. щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 садового (дачного) будинку загальною площею 35,75 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 .

Апеляційний суд вважає, що оскільки вказаною постановою апеляційного суду було відмовлено у задоволенні позову щодо скасування рішення державного реєстратора, № 46481864 від 16 квітня 2019 року державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області Ковальова С.В. щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 , відсутні підстави вважати, що останній має право на це майно у порядку спадкування, крім того колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що не було надано належних доказів тієї обставини, що ОСОБА_4 мав право на користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 в ОК «СТ «Мрія-1».

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з дотримання всіх норм права, судом першої інстанції під час розгляду справи було досліджено всі надані докази у справі та надано належну правову оцінку даним правовідносинам.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи