Справа № 577/6315/24
Провадження № 2/577/134/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.,

за участю секретаря

судового засідання Цуканової О.В.

представника позивача

адвоката Іванцова А.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 293 662 грн. за договором позики від 17.02.2024 року, з яких: 287200 грн. безпосередня заборгованість за договором позики та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 6462 грн., а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору 3542 грн. 20 коп. та правничої допомоги 20000 грн.

На обґрунтування представник позивача адвокат Іванцов А.В. вказав, що 17.02.2024 року ОСОБА_2 надав відповідачу в борг 287200 грн. строком до 30.04.2024 року про що останній склав розписку. Проте, взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 не виконав, грошей до теперішнього часу не повернув, що і стало підставою звернення до суду про примусове стягнення заборгованості, а також 3% річних з урахуванням положень ст. 625 ЦК України. Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи задоволенню вимог стверджує, що ніякого договору позики з ОСОБА_2 не укладав, вказані у розписці гроші дійсно отримував, але не в якості позики, а на придбання будівельних матеріалів для будівництва будинку, яке здійснював на замовлення позивача. Запевняє, що розписку писав особисто під диктовку ОСОБА_2 при цьому ніякого договору на будівництво будинку чи придбання будівельних матеріалів з останнім не укладав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 526, 530, 612 ЦК).

Положеннями ст. 625 ЦК унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи видно, що 17.02.2024 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача у борг 287200 грн., які зобов`язався повернути до 30.04.2024 року.

Дана обставина підтверджена власноруч написаною ОСОБА_1 розпискою від 17.02.2024 року (а.с. 4), що не оспорював останній в судовому засідання.

Проте, грошей до теперішнього часу відповідач не повернув, що, з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК, є підставою для стягнення не тільки основного боргу, а й 3% річних від простроченої суми 6462 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що взяті грошові кошти не були позикою, а використані на придбання будівельних матеріалів для будівництва будинку позивача, суд вважає їх недостовірними, оскільки жодного доказу (договору підряду чи придбання будівельних матеріалів, офіційних звернень до правоохоронного органу з приводу шахрайства чи вимагання тощо) на підтвердження цієї версії ОСОБА_3 не представив. До того ж розписка про отримання грошей має притаманну для договору позики термінологію, як то «позикодавець» та «зобов`язання повернути готівку у строк до 30.04.2024 року».

Вирішуючи питання відшкодування судових витрат суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 141 ЦПК понесені позивачем судові витрати повінні бути відшкодовані відповідачем.

На підтвердження понесених судових витрат позивач надав квитанції про сплату судового збору за позовними вимогами в розмірі 2936 грн. 62 коп. (а.с. 1) та за вимогами про забезпечення позову 605 грн. 60 коп. (а.с. 11), а також договір про надання правничої допомоги укладений з адвокатом Іванцовим А.В., акт виконанних робіт і додатковий договір про отримання останнім коштів за виконану роботу в сумі 20000 грн. (а.с. 45-47).

Проте, суд звертає увагу, що у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено, а відтак в цій частині витрати не підлягають відшкодуванню.

Отже, відповідач повинен компенсувати позивачу витрати судового збору за подання позову в розмірі 2936,62 коп., який повністю задоволений.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням викладеного заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталої судової практики і безумовно є занадто завищеними. На переконання суду 5000,00 грн. буде достатнім відшкодуванням вказаних витрат.

Керуючись: ст.ст. 526, 530, 612, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого в АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Конотопським МРВ УМВС в Сумській області 02.03.2006 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17.02.2024 року загальним розміром 293662 грн., а також понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору - 2936 грн. 62 коп. та правничої допомоги 5000 грн., всього ж 301598 грн. 62 коп.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 21.02.2025 року.

Суддя Кравченко В. О.