ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 205/859/24

провадження № 61-14338св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року у складі судді Бізяєвої Н. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

1. У січні 2024 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила суд визначити (встановити) її належність до громадянства України, як особи, що більше 5 років на законних підставах проживає в Україні і народилась на території України до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», та надати їй право на набуття громадянства України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

3. Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявником не доведено, що встановлення факту, що має юридичне значення, спричинить виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

4. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року залишено без змін.

5. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, апеляційний суд погодився із висновками районного суду, що звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання протягом більше 5 років на законних підставах на території України та народження на території України до

24 серпня 1991 року з метою набуття громадянства України не породжує для заявника жодних правових наслідків.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

6. У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року.

7. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

8. Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. У касаційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

10. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 30 січня 2022 року у справі

№ 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

11. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що заявник не має іншої можливості одержати або оновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а позасудовим порядком, в свою чергу, не передбачено можливості встановлення юридичних фактів. Зазначає про відсутність іншої можливості підтвердити громадянство України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

12. У грудні 2024 року Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подало відзив на касаційну скаргу

ОСОБА_1 .

13. Державна міграційна служба України в Дніпропетровській області хоча

і вказує, що до відзиву додано його копії відповідно до кількості учасників справи, проте в порушення вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України не додала до останнього докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Таким чином, відзив на касаційну скаргу не береться до уваги Верховним Судом і залишається без розгляду. Подібні висновки викладені

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі

№ 757/43793/18-ц (провадження № 14-311цс19).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14. Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у м. Дніпропетровську народилась донька - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим Амур-Нижньодніпровським районним ЗАГС

м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис №89.

15. Відповідно до матеріалів справи № 205/2150/23 (яка була витребувана з архіву районного суду) 15 жовтня 1977 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що зроблено запис №347, прізвище дружини після одруження - « ОСОБА_1 ».

16. З наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2, який сформовано 17 липня 2021 року, судом встановлено, що 24 січня 1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено шлюб, актовий запис №37. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

17. Вказаний шлюб розірвано 17 листопада 1998 року, про що складено актовий запис №731.

18. 10 березня 2000 року Управлінням Міністерства внутрішніх справ

в Дніпропетровській області ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України Серії НОМЕР_2 , в якому місцем народження зазначено: Україна,

м. Дніпропетровськ адресою місця реєстрації з 22 травня 1997 року:

АДРЕСА_1 .

19. 20 вересня 2004 року ОСОБА_1 видано дублікат картки фізичної особи - платника податків.

20. ОСОБА_1 з 19 червня 1997 року по 30 квітня 2010 року працювала у ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод», що підтверджується копіями: трудової книжки НОМЕР_3 , архівною довідкою ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» №16.4/110 від 21 липня 2023 року та особистої архівної справи (карточки) працюючої ОСОБА_1 .

21. Відповідно до листа департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №5/5-321 від 24 листопада 2023 року, місцем реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою заявник зареєстрована з 22 травня 1997 року.

22. Згідно з копією паспорта російської федерації НОМЕР_4 , виданого

24 травня 2021 року, ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації.

23. Листом Головного управління Державної міграційної служби України

в Дніпропетровській області №П-177/6/1201-24 від 26 лютого 2024 року повідомлено ОСОБА_1 щодо її звернення про набуття громадянства України за територіальним походженням та роз`яснено право подати клопотання про набуття громадянства за територіальним походженням відповідно частини першої

статті 8 Закону України «Про громадянства України», оскільки заявником не надано необхідних документів на підтвердження факту народження на території України до 24 серпня 1991 року, про зміну прізвища або інших персональних даних, копії паспорта громадянина рф з перекладом на українську мову та довідки про відсутність судимості на території країни громадянської належності.

24. Листом відділу №7 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за №П-16/6/1216-24 від 13 березня 2024 року повідомлено ОСОБА_1 щодо її звернення про набуття громадянства України, роз`яснено право подати клопотання про набуття громадянства за народженням згідно пункту 1 статті 8 Закону України «Про громадянства України» та надано перелік необхідних документів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

25. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

26. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

27. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

28. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише

в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

29. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

30. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

31. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

32. Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідають, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права

33. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

34. Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають

у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

35. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

36. Суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

37. Відповідно до частини першої, другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

38. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року

у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року

у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року

у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

39. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

40. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

41. Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб врегульовано Законом України «Про громадянство» (далі - Закон № 2235-ІІІ).

42. Відповідно до статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада

1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України

з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

43. Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження,

ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме визначити (встановити) її належність до громадянства України, як особі, що більше 5 років на законних підставах проживає в Україні і народилась на території України до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та надати їй право на набуття громадянства України.

44. Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2235-ІІІ особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

45. Факт народження на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» підтверджується свідоцтвом про народження.

46. Матеріали справи містять копію свідоцтва про народження заявниці на території, яка стала територією України.

47. Таким чином, за обставин даної справи факт народження не може бути встановлений в судовому порядку.

48. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 9 Закону № 2235-ІІІ умовами прийняття до громадянства України є, зокрема, безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.

49. Відповідно до довідки департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24 листопада 2023 року, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 22 травня 1997 року по теперішній час (а.с. 31).

50. З наведеного вбачається, що факт проживання заявника на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років підтверджується довідкою департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24 листопада 2023 року, що унеможливлює необхідність його встановлення в судовому порядку.

51. Вимога про визнання факту належності до громадянства не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й судовому розгляду взагалі, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку факту громадянства (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2024 року у справі

№ 757/18952/23 (провадження № 61-7412св24)).

52. Також у судовому порядку не може бути вирішено питання про надання права заявникові на набуття громадянства України за місцем народження.

53. Таким чином суди попередніх інстанцій помилково розглянули заяву ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства по суті заявлених вимог.

54. При цьому заявник не позбавлена можливості оскаржити дії або бездіяльність органів Державної міграційної служби України щодо розгляду питання про набуття останньою громадянства за територіальним походженням

в порядку адміністративного судочинства.

55. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

56. Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

57. З урахуванням вище викладеного рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 и задовольнити частково.

2. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року скасувати.

3. Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України, про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович