ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1583/25 Справа № 206/3115/24 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря : Кошари О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 15 липня 2021 року між АТ «Альфа-Банк», найменування якого наразі змінено на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631724070 (кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальниці кредит, а позичальниця зобов`язалася в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальницею умов договору, остання зобов`язана достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальниці кредиту. Позичальниця своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 17 липня 2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 154252,42 грн. Оскільки на теперішній час відповідачка свої зобов`язання не виконала, кредитну заборгованість не погасила, просило суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором № 631724070 від 15 липня 2021 року у загальному розмірі 154252,42 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 631724070 у розмірі 154252,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Цокало Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості, зменшивши її з 154252,42 грн до 137071,25 грн та в частині розміру стягнутих судових витрат зменшивши їх розмір з 2422,40 грн до 2152,58 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком було пред`явлено вимогу про дострокове повернення кредиту на повну непогашену суму станом на 20 червня 2023 року в розмірі 137071,25 грн. Таким чином, банк змінив строки виконання зобов`язання, а тому безпідставно нарахував відсотки в розмірі 17181,17 грн, чим збільшив заборгованість до 154252,42 грн.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Акцепт договору позичальником здійснено підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 1977. Відповідно до умов, сторони узгодили тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, сума встановленої кредитної лінії 93000 грн, процента ставка - 37,00 % річних, тип ставки фіксована, строк дії кредитної картки 5 років.

Також з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами було узгоджено істотні умови споживчого кредиту.

Факт передачі позивачем відповідачеві грошових коштів, обумовлених договором підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою за період з 15 липня 2021 по 17 липня 2023 року.

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що станом на 17 липня 2023 року відповідач має заборгованість у розмірі 154252,42 грн, а саме: прострочене тіло кредиту 80845,63 грн, відсотки за користування кредитом 15612,11 грн, тіло кредиту 55798,42 грн, відсотки за прострочену заборгованість 1996,26 грн.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

07 липня 2023 року на адресу відповідача представником позивача направлена досудова вимога про усунення порушень з вимогою протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у загальному розмірі 137071,25 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем підписано кредитний договір, а отже вона погодилась з його умовами. Строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору. Суд погодився із наданим розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, та врахував, що відповідачем розмір заборгованості не спростовано, навпаки, у відзиві на позовну заяву вона погодилась із нарахованою сумою, але тільки в межах суми, зазначеній у вимозі від 07 липня 2023 року, а саме: 137071,25 грн, а тому суд вважав, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 154252,42 грн ґрунтується на нормах законодавства, що регулює дані правовідносини.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору.

Як було встановлено колегією суддів, між сторонами укладено кредитний договір 15 липня 2021 року, шляхом підписання анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», відповідно до умов якого АТ «Альфа Банк» відкрило відповідачці поточний рахунок та надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з максимальною сумою кредиту 200000 грн.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Сенс Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору № 631724070, а саме у паспорті споживчого кредиту, який є його невід`ємною частиною, сторони погодили реальну річну процентну ставку у розмірі 39,59 % річних.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 липня 2021 року колегією суддів встановлено, що позивачем зазначено розмір заборгованості у сумі 154252,42 грн. З аналізу зазначеного розрахунку та виписки по рахункам відповідачки наданим до суду першої інстанції вбачається, що за період з 15 липня 2021 року по 15 липня 2023 року банком безпідставно нараховувалися комісії та плати (розрахунково-касове обслуговування, плата за користування послугою SMS-інформування, проценти за овердрафт, проценти за прострочену заборгованість) у розмірі 10738,03 грн, які були включені в суму заборгованості за тілом кредиту.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набранням чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором.

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

Розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.

Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь-яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.

Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.

Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Дослідивши докази надані позивачем, колегією суддів встановлено, що розміри плат та комісій за угодою не можна визнати справедливими та розумними.

АТ «Сенс-Банк» не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.

Водночас у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

Витяг з Публічної пропозиції, додатків до договору, що розміщений на веб-сторінці банку www.alfabank.ua, на які містить посилання у кредитному договорі, та які були б погоджені з відповідачем у момент укладення вказаного договору суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки умови угоди про надання кредиту № 631724070 від 15 липня 2021 року в частині щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування та плати за користування послугою SMS-інформування є нікчемними, а стягнення процентів за овердрафт та за прострочену заборгованість не передбачені кредитним договором та фактично є нарахування відсотків на вже нараховані відсотки, вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості у розмірі 10738,03 грн до задоволення не підлягають.

Колегією суддів, з наданої банком виписки, встановлено, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 97353,76 грн та заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом становить 56898,66 грн, проте колегія суддів наголошує на тому, що в заборгованість за тілом кредиту відповідачки безпідставно зараховані не передбачені договором та законодавством суми комісій в розмірі 10738,03 грн, а тому фактична заборгованість відповідачки перед банком становить 143514,39 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 86615,73 грн (97353,76 грн - 10738,03 грн) та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 56898,66 грн, що підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами кредитного договору № 631724070 від 15 липня 2021 року та отримання за його умовами грошових коштів, враховуючи неналежне виконання відповідачкою умов вказаного договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості перед банком, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позов банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 631724070 від 15 липня 2021 року у розмірі 143514,39 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 86615,73 грн та заборгованості за відсотками за використання кредиту в розмірі 56898,66 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного нарахування банком відсотків в розмірі 17181,17 грн після зміни строку виконання зобов`язання, шляхом направлення вимоги про дострокове повернення боргу, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

07 липня 2023 року банком на адресу відповідачки було направлено вимогу про погашення в 30-денний строк з дня отримання даної вимоги заборгованості, яка станом на 20 червня 2023 року становить 137071,25 грн, чим було змінено строк виконання зобов`язання.

Втім остання операція на картковому рахунку відповідачки датується 15 липня 2023 року (списання процентів за користування кредитом (готівкові операції) в розмірі 889,55 грн), що спростовує доводи апеляційної скарги, оскільки після спливу 30-денного строку з дня отримання вимоги відповідачкою жодних нарахувань банк не проводив.

Задовольняючи позовні вимоги банку, судом першої інстанції, не було враховано вищевказані обставини та не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи, у зв`язку з чим суд дійшов до хибних висновків, а тому, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги банку.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає до стягнення на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.

Судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () заборгованість за кредитним договором № 631724070 від 15 липня 2021 року в розмірі 143514,39 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 86615,73 грн та заборгованості за відсотками за використання кредиту в розмірі 56898,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 19 лютого 2025 року.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Судді: