Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/8601/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2014 року, який зареєстрований у відділі ДРАЦС РС Виноградівського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом №154.

Рішенням Виноградівського районного суду від 29 жовтня 2024 року (№299/6033/24) вирішено шлюб укладений 23 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

За час спільного шлюбу сторони побудували будинок, що розташований у АДРЕСА_1 , розміщеному на земельній ділянці з кадастровим номером :07:004:0190, який являється спільною сумісною власністю колишнього подружжя, вони та їхні спільні діти зареєстровані в цьому будинку.

Станом на день подання позову до суду, сторони проживають разом у вищезазначеному будинку.

Цілу земельну ділянку площею 0,0409 га., яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :07:004:0190 згідно Витягу N НВ-016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку виданого управлінням Держгеокадастру у Виноградівському районі Закарпатської області 04 квітня 2016 року, відповідачка отримала в дар від ОСОБА_3 , код ІПН НОМЕР_1 .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Виноградівської міської ради Закарпатської області від 23.12.2016 Про впорядкування нумерації нерухомого майна, вирішено було присвоїти нерухомому майну житловому будинку, розміщеному на земельній ділянці з кадастровим номером :07:004:0190, адресний номер: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39267158 від 19.01.2018 року проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :07:004:0190, за суб`єктом: ОСОБА_4 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_2 .

Таким чином, дану земельну ділянку було зареєстровано у ДРПП під кадастровим номером :07:004:0190, Реєстраційний номер: 12, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0.0409 га.

Даний будинок складається із житлового будинку літера А загальною площею 154,70 кв.м. та житловою площею 81,90 кв.м. і допоміжна площа 72,80 кв.м. Початок будівельних робіт 2016 рік.

За Відповідачем зареєстровано відповідне право власності у приватного нотаріуса Гонтар Людмили Іванівни, Берегівський районний нотаріальний округ, Закарпатська обл., на підставі технічного паспорту, серія та номер: 078-2017, виданий 20.11.2017 Архітектурним бюро м.Тячів, що підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2018 та Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39267158.

Право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 зареєстроване за Відповідачем, про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Станом по сьогодні вищевказаний будинок по АДРЕСА_1 будівництвом завершений, готовий та придатний до повноцінного проживання.

Разом з тим позивач зазначає, що жодних обставин, які би перешкоджали визнати житловий будинок з надвірними спорудами спільною сумісною власністю, не існує.

Оскільки будинок був збудований за час перебування сторін у шлюбі то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя.

Жодних домовленостей про поділ майна між сторонами на даний момент не існує, між ними склалися неприязні відносини, самостійно поділити майно не можуть, у зв`язку з чим Позивач змушена звернутися до суду із позовною заявою про поділ майна.

Домовленості про розмір часток у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто, тому в силу норм закону кожному з сторін належить 1/2 житлового будинку.

Таким чином, для реалізації права власності позивача на частину будинку йому необхідно виділити в натурі, яка саме частина будинку належить позивачу. У зв`язку із небажанням колишньої дружини укладати угоду про поділ майна, вирішувати це питання не бажає, спір можливо вирішити лише у судовому порядку.

Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Отже, даний житловий будинок необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх часток тобто по ? кожному.

Жодних обставин, які би перешкоджали визнати будинок спільною сумісною власністю, не існує. Факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Оскільки будинок був збудований за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин, Позивач використав правильний спосіб захисту свого порушеного права: проведення поділу майна та визнання за собою права власності на відповідну частину житлового приміщення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 у судове засідання не з"явилися, представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судове засідання не з"явилися, представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутності вимоги позову не заперечила.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2014 року, який зареєстрований у відділі ДРАЦС РС Виноградівського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом №154 .

На підставі рішенням Виноградівського районного суду від 29 жовтня 2024 року (№299/6033/24) вирішено шлюб укладений 23 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №154 розірвати (а.с.7-9).

За час спільного шлюбу сторони побудували будинок, що розташований у АДРЕСА_1 , розміщеному на земельній ділянці з кадастровим номером :07:004:0190, який являється спільною сумісною власністю колишнього подружжя, вони та їхні спільні діти зареєстровані в цьому будинку (а.с.11-25).

Позивач змушений звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя з огляду на наступне.

Станом на день подання позову до суду, сторони проживають разом у вищезазначеному будинку.

Цілу земельну ділянку площею 0,0409 га., яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :07:004:0190 згідно Витягу N НВ-016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку виданого управлінням Держгеокадастру у Виноградівському районі Закарпатської області 04 квітня 2016 року, Відповідачка отримала в дар від ОСОБА_3 , код ІПН НОМЕР_1 (а.с.26-31).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Виноградівської міської ради Закарпатської області від 23.12.2016 року Про впорядкування нумерації нерухомого майна, вирішено було присвоїти нерухомому майну житловому будинку, розміщеному на земельній ділянці з кадастровим номером :07:004:0190, адресний номер: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39267158 від 19.01.2018 року проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :07:004:0190, за суб`єктом: ОСОБА_4 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_2 (з відкриттям розділу) (а.с.11-12).

Таким чином земельну ділянку зареєстровано у ДРПП під кадастровим номером :07:004:0190, Реєстраційний номер: 12, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0.0409 га. (а.с.11-12).

Даний будинок складається із житлового будинку літера А загальною площею 154,70 кв.м. та житловою площею 81,90 кв.м. і допоміжна площа 72,80 кв.м. Початок будівельних робіт 2016 рік(а.с.13-22).

За відповідачем зареєстровано відповідне право власності у приватного нотаріуса Гонтар Людмили Іванівни, Берегівський районний нотаріальний округ, Закарпатська обл., на підставі технічного паспорту, серія та номер: 078-2017, виданий 20.11.2017 Архітектурним бюро м.Тячів, що підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2018 та Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39267158.

Право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 зареєстроване за відповідачем, про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.24).

Станом по сьогодні вищевказаний будинок по АДРЕСА_1 будівництвом завершений, готовий та придатний до повноцінного проживання.

Заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Дані конкретні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

гідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За розясненнями, які викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Так, згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно вимог частини першої ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року, №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Жодних обставин які би перешкоджали визнати житловий будинок з надвірними спорудами спільною сумісною власністю, не існує.

Оскільки будинок збудований за час перебування сторін у шлюбі то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя.

Жодних домовленостей про поділ майна між сторонами на даний момент не існує, між ними склалися неприязні відносини, самостійно поділити майно не можуть, у зв`язку з чим Позивач змушена звернутися до суду із позовною заявою про поділ майна.

Домовленості про розмір часток у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто, тому в силу норм закону кожному з сторін належить 1/2 житлового будинку.

Таким чином, для реалізації права власності Позивача на частину будинку йому необхідно виділити в натурі, яка саме частина будинку належить Позивачу. У зв`язку із небажанням колишньої дружини укладати угоду про поділ майна, вирішувати це питання не бажає, спір можливо вирішити лише у судовому порядку.

Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Отже, даний житловий будинок необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх часток тобто по 1/2 кожному.

Жодних обставин, які би перешкоджали визнати будинок спільною сумісною власністю, не існує. Факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Оскільки будинок був збудований за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя.

Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Як зазначив ВСУ в справах №6-612цс15, №6-2641цс15 для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

За таких обставин, Позивач використав правильний спосіб захисту свого порушеного права: проведення поділу майна та визнання за собою права власності на відповідну частину житлового приміщення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приймає рішення про задоволення позову.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5607 гривень 42 копійки на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 266, 267, 268, 272, 273, 352, 354, 430, 431 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити повністю.

Здійснити поділ спільного майна подружжя та припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :07:004:0190, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за відповідачем ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :07:004:0190, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5607 гривень 42 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк