Справа № 277/48/25
"24" лютого 2025 р. селище Ємільчине
Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Т.Г. Корсун, за участю секретаря судового засідання М.М. Сороки, розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Ємільчине за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Крім того, 17.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2414572, за яким позичальник отримав кошти у сумі 5000 грн; строк позики 15 днів; процентна ставка 2,5 %.
Ці Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладення договору.
Ухвалою суду від 20.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи шляхом опублікування оголошення на веб-сайті «Судова влада».
Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Ухвалою від 24.02.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).
17 березня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 (відповідач) укладений договір позики №2414572 (а.с.20-23).
Згідно із умовами договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1 договору позики).
За погодженими умовами договору сума позики становить 5000 грн, строк позики (строк договору) 15 днів, процентна ставка (базова) 2,5 % (фіксована); дата надання позики 17.03.2024, дата повернення позики 01.04.2024, знижена процентна ставка/день % (застосовується відповідно до умов Програми лояльності) 1,25%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день % (не застосовується в період воєнного стану)- 2,70 %, орієнтовна реальна річна процентна ставка, % - 6447,64%, орієнтовна загальна вартість позики, у грн - 5937,50 грн (п.п. 2.1, 2.2 договору позики).
Цей договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (п.20 договору позики).
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 договору позики №2414572 від 17.03.2024 встановлено, що датою видачі кредиту/датою платежу є 17.03.2024, кількість днів у розрахунковому періоді 15, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 5937,50 грн, сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 5000 грн., проценти за користування кредитом 937,50 грн, реальна річна процентна ставка,%, - 6447,64 грн, загальна вартість кредиту 5937,50 грн (а.с.23).
14 червня 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі іменоване як «Фактор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «1Безпечне агенство необхідних кредитів» (далі іменований як «Клієнт») укладено договір факторингу №14/06/21 відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, Клієнт відступити Факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. (а.с. 24-25)
Відповідно до додаткової угоди № 2 від 28.07.2021 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сторони договору факторингу погодили внести зміни до п.1.3 договору та викласти такий пункт у новій редакції, а саме щодо обов`язку клієнта про повідомлення боржників про відступлення прав права вимоги (а.с.26).
Відповідно до додаткової угоди №32 від 25.07.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сторони договору факторингу визначили цією додатковою угодою загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників №28 від 25.07.2024, проте в ній не зазначено суми грошових коштів та ціни продажу згідно реєстру боржників №28 від 25.07.2024, які фактор сплачує клієнту від основної суми заборгованості (тіло кредиту) (а.с.27).
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників №28 від 25.07.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «1Безпечне агенство необхідних кредитів» (клієнт) передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) прийняв реєстр боржників №28 без зазначення кількості та без зазначення загальної суми заборгованості (а.с.28).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором позики та кредитним договором юридичною особою, яка набула таке право відповідно до договорів факторингу.
Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтями 526, 530 ,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На підтвердження права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості позивач надав суду кредитні договори, додатки до них, паспорти кредитів, розрахунки заборгованості, та договори факторингу і витяги з реєстру боржників до договорів факторингу.
Проте, суд вважає, що вказані вище докази не підтверджують вимоги позивача за вказаними договорами у заявленому розмірі, оскільки позивач не надав жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами.
Копії окремих аркушів договорів факторингу без всіх додатків не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд не приймає їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.
Так, надані Витяги з реєстру боржників до договорів факторингу, сформовані позивачем 18.12.2024 та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає кожен первісний кредитор (а.с.16, 29).
Зазначені витяги не підписані клієнтом та фактором, не завірено печатками другої сторони. Фактично додані витяги є документами, що надруковані позивачем та підписані його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа, тому суд не може розцінювати ці витяги як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до договорів факторингу.
Таким чином, позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведені факти передачі права грошової вимоги до відповідача Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у заявлених позивачем розмірах.
Крім того, суд ураховує і те, що, позивачем не додані первинні належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від первісних кредиторів та неповернення або часткового повернення кредиту, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи, тощо).
Суд зазначає, що саме первинні документи, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є тими, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір.
Згідно із указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Відтак, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Проте позивач звертаючись до суду не надав таких доказів та не обґрунтував неможливість їх подання.
Надані розрахунки заборгованості, сформовані позивачем, не є тими первинними документами, що підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів та відповідно заборгованості відповідача за кредитними договорами.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
Суд зауважує, що додані розрахунки заборгованості є документами, що складені самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена у них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач.
Окрім того, суд не знаходить підстав вважати, що за договорами факторингу відбулась передача права вимоги до відповідача, оскільки в наданих позивачем договорах факторингу, та додаткових угодах, в актах прийому - передачі реєстру боржників відсутні будь-які відомості про відповідача ОСОБА_1 , а витяги з реєстру боржників сформовані самим позивачем.
Надані суду акти прийому-передачі взагалі не містять відповідної інформації про реєстр боржників, зокрема кількості боржників, суми заборгованості прав вимоги.
При цьому суд зважає на те, що саме позивач володіє такою інформацією та безпосередньо мав можливість надати її суду.
Отже, позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості відповідача перед позивачем у заявлених розмірах.
Крім того, позивач, реалізовуючи свої процесуальні права, не маючи можливості самостійного надання таких доказів з тих чи інших причин, не був позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про витребування від первісних кредиторів таких документів, однак з таким клопотанням до суду не звертався.
Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість заявлених вимог як відносно наявної у відповідача заборгованості за договором позики та договором про надання фінансового кредиту, так і набуття прав вимоги за такими договорами.
На підставі викладених вище фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст. ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Ємільчинським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року.
Суддя Т. Г. Корсун