ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року

м. Черкаси

Справа № 700/718/24
Провадження № 22-ц/821/359/25
Категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»,

третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Бесараб Н.В. в приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області, повний текст рішення суду складено 12 грудня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Лисянського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.09.2023 близько 15:20 год в селищі Лисянка по вул. Небесної Сотні, 4а сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ-21065», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 (власник ОСОБА_4 ) та автомобілем марки «Toyota Camri», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який є чоловіком позивача.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 11.10.2023 у справі про адміністративне правопорушення №700/936/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника «ВАЗ-21065», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/3843066.

Позивачка вказує, що 27.09.2023 як власник пошкодженого автомобіля «Toyota Camri» звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування.

В 10-денний строк працівником страхової компанії було здійснено огляд та фотофіксацію пошкодженого автомобіля.

27.10.2023 від страхової компанії на месенджер VIBER водію ОСОБА_3 надійшла заява на узгодження суми страхового відшкодування, де сума відшкодування становить 17 811,40 грн (20 411,40 грн - розмір матеріального збитку за вирахуванням 2 600,00 грн франшизи).

Оскільки зазначена страховиком сума відшкодування не відповідає реальній сумі нанесених збитків пошкодженого транспортного засобу, та не відповідає вартості відновлювального ремонту вона змушена була звернутись до незалежного судового експерта про проведення дослідження з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Toyota Camri».

Згідно з даними висновку експерта №184 від 01.11.2023, зазначена вартість матеріального збитку, завданого власнику вищевказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП на дату оцінки склала 39 290,13 грн, про що відразу було повідомлено страховику в телефонному режимі.

07.12.2023 до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» нею була надіслана заява про відшкодування реальної суми шкоди відповідно до висновку експерта, сума в якому складає 39 290,13 грн.

Проте, працівником страхової компанії безпідставно та без підтверджуючих документів позивачу було озвучено іншу суму для написання в заяві на виплату, а саме: 25525,05 грн.

Позивачка вказує, що 12.04.2024 на свій рахунок отримала від ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» страхове відшкодування в розмірі 25 525,05 грн, тобто висновок експерта від 01.11.2023 №184 не був прийнятий до уваги страховиком.

Внаслідок стресу і душевних переживань у неї та чоловіка виникли хвороби, на лікування яких ними були витрачені значні кошти.

Також вважає, що їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 60 000,00 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд постановити рішення, яким стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на свою користь недоплачену суму матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 13 765,08 грн; вартість проведених експертних досліджень у сумі 3 000,00 грн, на заправку автомобіля в сумі 3 136,98 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн, понесені витрати на оплату правничої допомоги адвоката в сумі 10 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу відшкодовано страхове відшкодування за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, у розмірі 25 525,05 грн ( за вирахуванням франшизи у розмірі 2 600,00 грн), суд вважав, що неохоплений страховою сумою завданий позивачці матеріальний збиток повинен бути відшкодований винуватцем ДТП, тобто ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку погіршення стану здоров`я позивачки та членів її сім`ї внаслідок ДТП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 січня 2025 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції помилковим, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, ухваленим при невірному застосуванні норм матеріального права, просила скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач понесла реальні витрати на ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля, зокрема, на придбання запасних частин та оплати робіт на суму 39 290,13 грн, а оскільки цивільно-правова відповідальність перед третіми особами винної у ДТП особи була застрахована в межах ліміту 160 000,00 грн., то саме страхова компанія має відповідати за збитки в межах страхового ліміту, на що суд належної уваги не звернув.

Звертає увагу, що згідно висновку експертного дослідження № 184 від 01.11.2023 вартість матеріальних збитків становить 39 290,13 грн.

Дана експертиза проведена експертом Петрушенко В.Ф., який має відповідне свідоцтво та попереджений про кримінальну відповідальність.

Натомість, відповідачем на спростування даного висновку надано звіт суб`єкта оціночної діяльності, який не є висновком експерта, проведений без безпосереднього огляду транспортного засобу виконавцем звіту, дана особа не попереджена про кримінальну відповідальність, а тому суд неправомірно взяв його до уваги як належний та допустимий доказ.

Також не погоджується із позицією суду щодо відмови у задоволенні моральної шкоди, оскільки, враховуючи стан здоров`я позивачки, сам лише факт заподіяння шкоди її майну, докладання додаткових зусиль для усунення заподіяної шкоди та інші негативні наслідки, пов`язані з відсутністю транспортного засобу протягом певного часу, безумовно завдали моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 28 січня 2025 року, ОСОБА_2 вважає, що апелянтом не наведено жодного аргументу у відповідності до положень чинного Цивільного процесуального кодексу щодо підстав для скасування судового рішення першої інстанції у відповідності до положень ст.376 ЦПК України, а лише наведено загальні фрази та формальне посилання на ст. 376 ЦПК України, що вказує на необгрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що 27.09.2023 о 15:20 год ОСОБА_2 в смт. Лисянка Звенигородського району Черкаської області, керуючи автомобілем ВАЗ 21065, р/н НОМЕР_1 по вул. Небесної Сотні, 4А, перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Camry, р/н НОМЕР_3 , який рухався у попутному напрямку, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ-21065», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/3843066.

27.09.2023 власник пошкодженого автомобіля «Toyota Camri» ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №30983, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ТОВ «СЗУ Україна» матеріальний збиток, завданий транспортному засобу «Toyota Camri», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 28 125,05 грн. без ПДВ.

12.04.2024 позивач отримала від відповідача «Страхова компанія «Євроінс Україна» на свій рахунок страхове відшкодування в сумі 25 525,05 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 2 600,00 грн,), з розміром якого позивач не згідна.

Позивач звернулася до судового експерта Петрушенка Вадима Федоровича (м.Біла Церква, вул.Сухоярська, 20) для проведення дослідження з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Toyota Camri». Згідно з даними висновку експерта №184 від 01.11.2023 року, зазначена вартість матеріального збитку, завданого власнику вищевказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП на дату оцінки склала 39 290,13 грн.

За проведене автотоварознавче дослідження автомобіля «Toyota Camri» позивачем було сплачено експерту Петрушенко В.Ф. 3 000,00 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлено, що ДТП сталася за вини ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачами.

На момент ДТП транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 , був застрахований в ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota Camri», реєстраційний номер НОМЕР_2 , страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в сумі 25 525,05 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 2 600,00 грн), на підставі Звіту № 30983 від 08.12.2023, виготовленого на замовлення ПрАТ «СК «Євроінс Україна», з розміром якого позивач не була згідна.

В обґрунтування розміру завданої внаслідок ДТП шкоди, позивачем надано висновок експерта №184 від 01.11.2023 по дослідженню з визначенням матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу Toyota Camri», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Camri», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,, внаслідок ДТП, на дату оцінки становить 39 290,13 грн.

Суд першої інстанції, врахувавши, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування на підставі Звіту № 30983 від 08.12.2023, прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача до страхової компанії про стягнення недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 13 765,08 грн., як різниці між розміром матеріального збитку завданого ОСОБА_1 та вже раніше виплаченим ПрАТ «СК «Євроінс Україна» страховим відшкодуванням (25 525,05 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 2 600,00 грн).

Приходячи до такого висновку, суд першої інстанції виходив із того, що позивач помилково вважає, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в цілому повинна відшкодовуватися страховиком та прийшов до висновку, що сума завданого матеріального збитку, неохоплена страховою виплатою, повинна бути відшкодована винуватцем ДТП, тобто ОСОБА_2 .

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може по наступних підставах.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Наведені вище положення законодавства визначають порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку, на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.

При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст. ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ).

Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 20.03.2019 у справі № 522/438/18, від 20.03.2019 у справі № 695/882/15-ц.

Відповідно до висновку експерта № 184 від 01.11.2023, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Camri, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, на дату оцінки становить 39 290,13 грн.

Згідно страхового полісу № АР/3843066 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн.

Враховуючи, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» раніше виплачено страхове відшкодування у розмірі 25 525,05 ( за вирахуванням франшизи у розмірі 2 600,00 грн), то зі страховика підлягає стягненню недоплачена сума заподіяного матеріального збитку у розмірі 13 765,08 грн. в межах ліміту страхової відповідальності.

Також апеляційний суд враховує, що згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) приймає рішення про здійснення страхового відшкодування після узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачеві страхове відшкодування виплачене, однак сума страхового відшкодування не узгоджувалася, а наданий ОСОБА_1 висновок експерта № 184 від 01.11.2023, складений на її замовлення, не взято до уваги судом першої інстанції.

З викладеного слідує, що відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повинен відшкодувати позивачу матеріальні збитки внаслідок пошкодження автомобіля Toyota Camri, реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримані внаслідок ДТП 27.09.2023 у розмірі 13 765,08 грн, що є різницею між вартістю матеріального збитку відповідно до висновку експерта, та сумою виплат страхового відшкодування в межах ліміту страхової відповідальності.

Крім того, висновок експерта № 184 від 01.11.2023 у повній мірі відповідає вимогам належності, достовірності та допустимості доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Колегією суддів встановлено, що наданий висновок підготовлено судовим експертом, який має відповідну кваліфікацію, стаж роботи та відповідно попереджений про кримінальну відповідальність.

Крім того, висновок експерта, який виготовлено на замовлення учасника справи у розумінні ст. 76, 102, 106 ЦПК України є належним доказом по справі, в якому міститься докладний опис проведених досліджень, зроблені у результаті них висновки та надані обгрунтовані відповіді експертом, який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта.

Під час розгляду справи відповідачем (страховиком) не надано будь-яких належних обґрунтувань та доказів того, що експертом було порушено Методику чи порядок проведення дослідження, не наведено будь-яких обґрунтованих доказів, що спростовують вказану у висновку суму.

За викладених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині, тому вони підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21 зроблено висновок, що: «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка обґрунтовувала тим, що автомобіль у зв`язку з пошкодженнями, утвореними внаслідок ДТП не може використовуватись за цільовим призначенням, а також вона змушена витрачати кошти на таксі. Крім того, погіршився її стан здоров`я та членів її родини, у зв`язку із чим вона просила суд стягнути моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку погіршення стану здоров`я дитини позивача та її чоловіка із подією ДТП. Сам факт захворювання членів сім`ї позивача хоч і настав у проміжку часу після ДТП, але жодним чином не прослідковується зв`язок між причиною, на яку вказує позивач у позові ДТП, та наслідками, проте колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди відповідачами, яку можливо оцінити у розмірі 60 000,00 грн.

ЄСПЛ указує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12 липня 2007 року).

ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)» від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Оскільки неправомірними діями ОСОБА_2 , унаслідок яких ОСОБА_1 отримала пошкодження належного їй транспортного засобу, останній були завданні душевні страждання та психологічні переживання, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діяннями відповідача ( винної особи) та нанесенням моральної шкоди позивачу.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми завданої моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди зі страховика слід відмовити, оскільки Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено підстави відшкодування моральної шкоди, а саме у разі заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого (ст. 26 цього Закону) та у разі настання смерті потерпілого (ст. 27 цього Закону).

У даній справі , позивачу, як власнику транспортного засобу не було завдано шкоду здоров`ю, а лише завдано матеріальний збиток внаслідок пошкодження транспортного засобу.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 ,скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, та з урахуванням того, що при зверненні до суду із даним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 2 422,40 грн,то згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь ОСОБА_5 пропорційно до задоволених вимог ( позов задоволено на 21,37%) підлягає стягненню з кожного по 258,83 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Крім того, позивачем при зверненні з апеляційною скаргою було сплачено 1 818,00 грн та враховуючи, що апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення, тому виходячи з принципу пропорційності при задоволенні вимог на 21,37%, компенсації позивачеві за рахунок відповідачів підлягає сума судового збору, сплаченого за апеляційною скаргою - по 194,25 грн з кожного, а загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з кожного відповідача окремо на користь позивача становить 453,08 грн.

Щодо судових витрат, сплачених за проведення експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141 142 ЦПК України.

Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати

з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним

до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін,

в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або

чи викликала справа публічний інтерес.

Як вбачається із матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було надано висновок експерта № 184 від 01.11.2023, який частково визнається ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву.

На підтвердження оплати за проведення експертизи позивачем надано платіжну інструкцію №0.0..1 від 31.10.2023, про оплату вартості експертизи у розмірі 3 000,00 грн.

Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23).

Враховуючи, що висновок експерта враховано апеляційним судом як доказ, а також, що позовні вимоги задоволено частково на 21,37%, тому до стягнення за проведення експертизи з відповідачів підлягають витрати, пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі по 320,55 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 13 765,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 453,08 грн. та витрати за проведення експертизи у розмірі 320,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 453,08 грн. та витрати за проведення експертизи у розмірі 320,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков