ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/117/24 Номер провадження 22-ц/814/539/25Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л. Г. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Кузнєцової О.Ю., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року (повний текст рішення складено 06 вересня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» про визнання недійсним договору № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики),-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог ТОВ «Агро Перемога»

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» (далі ТОВ «Агро Перемога») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з останнього на користь товариства суму основного боргу в розмірі 109997,67 грн, збитки, пов`язанні з інфляційним процесом в розмірі 19584,14 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3566,98 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 12 травня 2016 року між ТОВ «Агро Перемога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики), відповідно до пункту 1.1 якого позикодавець обв`язався надати позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у вигляді позики в розмірі 200000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути їх позикодавцю у визначений цим договором термін. Пункт 1.2 договору в подальшому в редакції додаткових угод (№ 1 від 04 травня 2018 року, № 2 від 28 грудня 2018 року, № 3 від 26 грудня 2019 року та № 4 від 27 грудня 2020 року) термін повернення позики встановлено до 31 грудня 2021 року.

Станом на 26 грудня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Агро Перемога» в сумі 109997,67 грн. Так, зокрема, ОСОБА_1 не повернув грошові кошти за вищевказаним договором за такими видатковими касовими ордерами: № 1631 від 08 грудня 2020 року на суму 5000,00 грн, № 2819 від 08 квітня 2021 року на суму 20000,00 грн, № 4519 від 23 грудня 2021 року на суму 15000,00 грн, № 2042 від 02 серпня 2022 року на суму 10000,00 грн, № 2176 від 04 жовтня 2022 року на суму 15000,00 грн, № 2518 від 08 грудня 2022 року на суму 15000,00 грн, № 2815 від 13 січня 2023 року на суму 15000,00 грн, № 2863 від 03 лютого 2023 року на суму 15000,00 грн, а за касовим ордером № 1631 сума боргу становить 4997,67 грн, бо частину грошових коштів було повернуто згідно прибуткового касового ордеру № 262 від 09 грудня 2020 року. Грошові кошти за видатковими касовими ордерами №№ 1631, 2819, 4519 відповідач мав повернути до 31 грудня 2021 року, а кошти за видатковими касовими ордерами №№ 2042, 2176, 2815, 2863 були видані згідно договору позики № 6/16 від 12 травня 2016 року, однак без підписання відповідних додаткових угод. Позивач вважає, що таким чином відбулася автоматична пролонгація договору. За таких умов строк повернення грошових коштів, що були отримані відповідачем за видатковими касовими ордерами № 2042 від 02 серпня 2022 року на суму 10000,00 грн, № 2176 від 04 жовтня 2022 року на суму 15000,00 грн, № 2518 від 08 грудня 2022 року на суму 15000,00 грн сплинув 31 грудня 2022 року, а за № 2815 від 13 січня 2023 року на суму 15000,00 грн, та № 2863 від 03 лютого 2023 року на суму 15000,00 грн сплинув 31 грудня 2023 року.

На обґрунтування розміру збитків, пов`язанні з інфляційним процесом та трьох процентів річних від простроченої суми позивач навів відповідний розрахунок безпосередньо в тексті позовної заяви, при цьому послався на пункти 6.1, 6.2 договору та статті 625, 509, 526, 530, 598, 599, 610, 631 ЦК України.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

У лютому 2024 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ТОВ «Агро Перемога», в якій просив визнати недійсним договір № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики).

Свої позовні вимоги і, відповідно, заперечення на позовну заяву ТОВ «Агро Перемога» мотивував тим, що договір позики не є таким по своїй природі, оскільки це був фактично договір доручення. Так, з 2016 року ТОВ «Агро Перемога» видавались довіреності на представництво інтересів підприємства. Кошти в сумі 200000,00 грн йому не надавались. Він отримував під виконання конкретних доручень певні суми, починаючи з 2016 року. Натомість до бухгалтерії ним надавались авансові звіти за результати виконаних робіт з додаванням документів на підтвердження використаних сум по дорученню. Таким чином, закривалась заборгованість. Після зміни керівництва товариством надані ним документи (авансові звіти з відповідними документами) не були прийняті та не проведені по бухгалтерському обліку, загалом на суму 111890,46 грн. За результатами виконання йому доручено кожного місяця надсилати звіт в електронному виді на електронну пошту засновника товариства.

Тобто, між ним та ТОВ «Агро Перемога» існували правовідносини за договором доручення, а не позики.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Агро Перемога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агро Перемога» про визнання недійсним договору № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) задоволено.

Визнано недійсним договір № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 12 травня 2016 року, сторонами якого зазначені ТОВ «Агро Перемога» та ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року не погодилося ТОВ «Агро Перемога» та оскаржило його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохало суд повністю скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Агро Перемога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агро Перемога» про визнання недійсним договору № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) відмовити.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Позивачем за первісним позовом зауважено, що рішення місцевого суду ґрунтується на підставі суперечливих показів свідка, натомість в матеріалах справи наявні письмові докази наявності та безспірності триваючого в часі договору поворотної фінансової допомоги.

Суд першої інстанції проігнорував заяву представника ТОВ «Агро Перемога» про застосування строків позовної давності за зустрічним позовом ОСОБА_1 та заяву про визнання доказів неналежними, що в свою чергу порушує приписи цивільного процесуального законодавства.

Також зазначено, що за спірним договором позикодавець не був зобов`язаний видати позичальнику грошові кошти одним платежем, натомість, грошові кошти надавалися останньому частинами, за необхідності.

Наголошено, що ОСОБА_1 займався вирішенням юридичних питань для фізичних осіб в приватному порядку, а тому виконання останнім вказаних дій не є підставою для визнання договору позики недійсним.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 прохав суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Агро Перемога», а рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Відповідачем за первісним позовом зазначено, що кошти у розмірі 200000,00 грн йому не надавалися, оскільки грошові кошти ним отримувалися під виконання конкретних доручень, а не для задоволення особистих потреб. Крім того, сума отримана ОСОБА_1 через касу товариства є значно більшою, ніж вказано в договорі позики.

ОСОБА_1 заперечує факт підписання ним спірного договору позики та зауважує, що він ознайомився із змістом спірного правочину лише під час розгляду даної справи судом, а тому строк позовної давності щодо його оспорення ним не пропущено.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ТОВ «Агро Перемога» під час судового засідання вимоги поданої апеляційної скарги підтримала та прохала їх задовольнити з підстав, що у ній наведені.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 травня 2016 року між представником ТОВ «Агро Перемога» Маськом С.І. (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було підписано договір № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики), за умовами якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у вигляді позики в розмірі 200000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю у визначений цим договором термін (пункт 1.1. договору).

Зауважено, що позичальник вправі використовувати суму позики для будь-яких власних витрат (пункт 1.3. договору).

У пункті 1.4. вказаного договору зазначено, що сума договору дорівнює сумі позики.

Згідно пункту 4.1. договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову позику шляхом видачі грошових коштів з власної каси.

Між сторонами узгоджено, що договір набирає чинності з моменту видачі позикодавцем з власної каси грошових коштів позичальнику готівкою або перерахування на рахунок позичальника частини або повної суми позики (пункт 7.2. договору) (т.1, а.с. 07-08).

Як вбачається з додаткових угод № 1 від 04 травня 2018 року, № 2 від 28 грудня 2018 року, № 3 від 26 грудня 2019 року та № 4 від 27 грудня 2020 року були викладені в новій редакції пункти 1.2. та 7.1 договору, що стосувалися термінів повернення позики та моменту припинення дії договору, натомість всі інші умови залишаються незмінними. Зокрема, додатковою угодою №4 було узгоджено, що термін повернення позики позичальником встановлено до 31 грудня 2021 року (т.1, а.с. 9-12).

Згідно видаткових касових ордерів, виданих ТОВ «Агро Перемога»: № 1631 від 08 грудня 2020 року на суму 5000,00 грн, № 2819 від 08 квітня 2021 року на суму 20000,00 грн, № 4519 від 23 грудня 2021 року на суму 15000,00 грн, № 2042 від 02 серпня 2022 року на суму 10000,00 грн, № 2176 від 04 жовтня 2022 року на суму 15000,00 грн, № 2518 від 08 грудня 2022 року на суму 15000,00 грн, № 2815 від 13 січня 2023 року на суму 15000,00 грн, № 2863 від 03 лютого 2023 року на суму 15000,00 грн, отримувачем яких значиться ОСОБА_1 , при цьому підставою зазначено «позика дог № 6/16 від 12.05.16 р.» (т.1, а.с. 13-20).

Також аналогічно зазначено і у видаткових касових ордерах, доданих представником ТОВ «Агро Перемога» до письмових пояснень, а саме: № 2858 від 04 липня 2016 року на суму 7000,00 грн, № 9126 від 07 серпня 2018 року на суму 5000,00 грн, № 9691 від 14 листопада 2018 року на суму 15000,00 грн, № 8322 від 05 березня 2018 року на суму 10000,00 грн, № 8433 від 02 квітня 2018 року на суму 10000,00 грн, № 8590 від 27 квітня 2018 року на суму 10000,00 грн, №10717 від 15 липня 2019 року на суму 10000,00 грн, № 4467 від 18 січня 2017 року на суму 15000,00 грн, № 7582 від 09 листопада 2017 року на суму 10000,00 грн, № 4947 від 04 квітня 2017 року на суму 10000,00 грн, № 7582 від 09 листопада 2017 року на суму 10000,00 грн, від 28 лютого 2017 року на суму 5000,00 грн, від 01 червня 2016 року на суму 7000,00 грн, № 2659 від 20 травня 2016 року на суму 5000,00 грн, від 17 червня 2016 року на суму 9000,00 грн, № 5236 від 19 травня 2017 року на суму 5000,00 грн, № 30 від 16 січня 2020 року на суму 10000,00 грн, №119 від 21 лютого 2020 року на суму 15000,00 грн, № 441 від 18 червня 2020 року на суму 10000,00 грн, № 514 від 14 липня 2020 року на суму 5000,00 грн, від 12 липня 2016 року на суму 10000,00 грн, крім видаткових касових ордерів від 05 червня 2019 року на суму 15000,00 грн (в якому підставою зазначено оформлення спадщини) та від 07 травня 2018 року на суму 1000,00 грн (в якому підстава не вказана взагалі) (т.1, а.с. 159, 162, 164-167, 169, 172-173, 175-179, 181-184, 186, 180, 185).

Згідно наданих представниками ТОВ «Агро Перемога» прибуткових касових ордерів: № 262 від 09 грудня 2020 року від ОСОБА_1 прийнято кошти на суму 78265,00 грн; № 70 від 28 лютого 2017 року - на суму 5796,12 грн, № 22 від 20 січня 2017 року - на суму 13541,36 грн, № 332 від 18 квітня 2018 року - на суму 10298,35 грн, № 1813 від 01 липня 2016 року - на суму 10985,99 грн, № 39 від 09 лютого 2017 року - на суму 1509,31 грн, при цьому підставою зазначено «повернуто позику» (т.1, а.с. 21, 160-161, 168, 170-171).

З наданих ТОВ «Агро Перемога» карток рахунку 3771, контрагент ОСОБА_1 за 01 січня 2016 року 28 лютого 2023 року та 01 січня 2016 року 18 червня 2024 року вбачаються операції «касса ОСОБА_1 повернуто позику» на суму 408002,33 грн, а отримано 518000,00 грн, сальдо на 18 червня 2024 року становить 109997,67 грн (т.1, а.с. 40-43, 153-159).

У довідці виданій ТОВ «Агро Перемога» зазначено, що згідно договору № 6/16 від 12 травня 2016 року в період з 20 травня 2016 року по 03 лютого 2023 року ОСОБА_1 було видано позику на суму 518000,00 грн, а в період з 31 травня 2016 року по 09 грудня 2020 року ним було повернуто кошти в сумі 408002,33 грн. Виходячи з цих даних станом на 18 червня 2024 року сума боргу згідно договору позики № 6/16 від 12 травня 2016 року становить 109997,67 грн (т.1, а.с. 152).

ОСОБА_1 до місцевого суду були надані копії довіреностей, зокрема № 1 від 18 травня 2016 року, № 7 від 11 червня 2019 року, від 06 грудня 2019 року, від 19 грудня 2022 року, в яких зазначено, що ТОВ «Агро Перемога» в особі директора уповноважила Пугача І.В., серед іншого, на одержання витягу з Державного земельного кадастру, на реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати від імені товариства всі необхідні розрахунки, оплату наданих послуг (т.1, а.с. 44-47).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо недійсності спірного правочину

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 742/1913/15-ц (провадження № 61-13992св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року у справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20) та Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680сво20).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи подані сторонами справи докази, колегія суддів вважає, що на підставі лише показів свідків (колишніх працівників ТОВ «Агро Перемога»), копій довіреностей, згідно яких ОСОБА_1 здійснював повноваження щодо представництва інтересів первісного позивача у визначених випадках, неможливо встановити удаваність спірного правочину, оскільки з них не вбачається, зокрема, спрямованість волі сторін у вказаному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж передбаченим договором позики.

Крім того, з наданих відповідачем за первісним позовом звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, довідок приватного нотаріуса про внесені кошти за отримані нотаріальні послуги, а також чеків банківської установи неможливо встановити правовий зв`язок між вчинюваними діями та позивачем за первісним позовом, оскільки доказів уповноваження Пугача І.В. на їх виконання в інтересах товариства матеріали справи не містять.

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 на підставі належних, достовірних та достатніх доказів не було доведено факту удаваності спірного правочину, а саме договору позики, що свідчить про відсутність підстав для задоволення його зустрічних позовних вимог.

Щодо заборгованості за договором позики

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина друга статті 640 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У статті 629 ЦК України закріплено один із принципів, на якому базується цивільне право, - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

ОСОБА_1 вказуючи на непідписання ним спірного договору позики, у той же час не заявляв ані перед судом першої, ані перед судом другої інстанцій клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, яка б встановила належність чи неналежність відповідачу за первісним позовом підпису на спірному правочині. Крім того, позивач за зустрічним позовом не заперечував факт підписання ним додаткових угод до договору позики, що є предметом даного спору.

На часткове виконання ОСОБА_1 умов спірного договору позики також вказує факт отримання останнім грошових коштів, а також часткове їх повернення, що підтверджується за допомогою наданих ТОВ «Агро Перемога» видаткових і прибуткових касових ордерів.

Що ж стосується суми фактично отриманої позики, яка є відмінною від вказаної в договорі, то колегія суддів враховує правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року № 229/1727/21, згідно якої «у разі встановлення отримання позичальником меншої кількості грошей або речей, ніж вказано в договорі, вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей. Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем».

Оскільки ОСОБА_1 не спростовано презумпції правомірності договору позики, то ТОВ «Агро Перемога» як позикодавець має правові очікування на повернення позичених коштів в узгоджений сторонами правочину час, а відтак, з урахуванням обставин справи та неналежне виконання позичальником умов спірного договору, колегія суддів вважає, що первісний позов підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевказане, рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Агро Перемога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно задовольнити, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агро Перемога» заборгованість за договором №6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 12 травня 2016 року у загальному розмірі 133148,79 грн, що складається з: суми основного боргу 109997,67 грн, інфляційних втрат 19584,14 грн, трьох процентів річних 3566,98 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агро Перемога» про визнання недійсним договору № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) слід відмовити.

Щодо судових витрат

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційні вимоги ТОВ «Агро Перемога», то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агро Перемога» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3028,00 грн та за подачу апеляційної скарги в розмірі 6358,80 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» заборгованість за договором №6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 12 травня 2016 року у загальному розмірі 133148,79 грн, що складається з: суми основного боргу 109997,67 грн, інфляційних втрат 19584,14 грн, трьох процентів річних 3566,98 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» про визнання недійсним договору № 6/16 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3028,00 грн та за подачу апеляційної скарги в розмірі 6358,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.Ю. Кузнєцова

О.О. Панченко