ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року місто Київ

Справа № 753/2606/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4380/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О. В., суддів: Мазурик О. Ф., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє як законний представник ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року (ухвалено у складі судді Лужецької О.Р., інформація щодо дати складення повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , від імені якої діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

05 лютого 2024 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду зі вказаним позовом.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що 21.11.2013 між ним і ТОВ ФК «Укрреставрація» було укладено договір про участь у фінансуванні будівництва, за яким після завершення будівництва та введення в експлуатацію будинку йому було передано квартиру АДРЕСА_1 була здійснена в повному обсязі, право власності підтверджується актом прийому-передачі від 29.05.2014.

У грудні 2017 року при зверненні до нотаріуса для державної реєстрації квартири з`ясувалося, що право власності зареєстровано за іншою особою на підставі підроблених документів.

Остаточною постановою Верховного Суду від 24 серпня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року скасовано та залишено в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року в частині витребування з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 .

Незважаючи на це спірна квартира була повторно відчужена на підставі договору купівлі-продажу та договору дарування, укладеного 07 лютого 2023 року між ОСОБА_4 і малолітньою ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 .

Унаслідок цього 04 травня 2023 року позивач отримав відмову в реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки право власності на неї було зареєстровано за іншою особою, відмінною від ОСОБА_4 , у зв`язку з відчуженням об`єкту нерухомого майна, на яке заявлено право.

Посилаючись на те, що спірна квартира повторно вибула із володіння позивача поза його волею просив суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на його користь квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Дарницький районний суд міста Києва рішенням від 04 червня 2024 року позовні вимоги задовольнив.

Витребував з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 000,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 04 листопада 2024 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, унаслідок неповного встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильного дослідження та оцінки доказів.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення за неналежного складу учасників справи, оскільки ОСОБА_4 також була стороною договору, яким була подарована спірна нерухомість, проте до розгляду справи як співвідповідач залучена не була.

Вважає, що суд порушив норми процесуального права не перевіривши сплату позивачем судового збору в установленому законом розмірі, оскільки позивач визначив ціну позову в розмірі 200 000 грн, як це зазначено в договорі дарування за суб`єктивною оцінкою ОСОБА_4 , проте дійсної ціни спірного майна не встановлено ні експертною ні будь-якою іншою оцінкою.

Наголошує, що суд першої інстанції не надав оцінки добросовісності набуття ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_1 , права власності на спірну квартиру, унаслідок чого прийшов передчасного висновку про можливість витребування майна на користь позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

03 грудня 2024 року представник позивача - адвокат Коткова О.А. засобами поштового зв`язку направила до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказав, що скаржник помилково визначив предмет позову у справі, яким є вимога про витребування з чужого незаконного володіння спірної квартири, а не визнання недійсним договору, а тому відповідачем має бути лише особа, яка є останнім набувачем майна. Указує, що спірна квартира була подарована відповідачу, а тому може бути витребувана у всіх випадках. Визначаючи ціну позову позивач зазначив вартість нерухомості, яку визначив сам скаржник у договорі дарування, а відносно ціни продажу квартири, вона є навіть вищою.

Інші учасники справи своїм правом на надання відзиву не скористались.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Коткова О.А. проти апеляційної скарги заперечувала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача - адвокат Машков К.Є. та предстанвик тертьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судове засдіання не зявилися, про дату час та місце судового розгляду були повідомленні під розписку.

Представник відповідача - адвокат Машков К.Є. 10 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розгляд справи проводити за відсутності сторін, що не з`явилися.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав встановленим, що 21.11.2013 між ТОВ ФК «Укрреставрація» та ОСОБА_3 було укладено договір про участь у фінансуванні будівництва № 575, предметом якого була участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_3 .

14.01.2014 між сторонами укладено Додаткову угоду до договору про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого сторони визначили індивідуалізуючи ознаки об`єкту інвестування - квартира АДРЕСА_2 .

З довідки про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування, виданої ТОВ «ФК «Укрреставрація» 28.05.2014, вбачається, що ОСОБА_3 який є довірителем ФФБ виду «А» має право на набуття у власність об`єкта інвестування 3-кімнаткної квартири АДРЕСА_2 згідно Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 575 від 21.11.2013 та Додаткової угоди № 1 від 14.01.2014, як такий, що здійснив загальне внесення коштів 100%, що становить 792 680 грн.

28.05.2014 ТОВ «ФК «Укрреставрація» надало згоду на відчуження та реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

29.05.2014 ОСОБА_3 отримав спірну квартиру, що підтверджується актом прийому-передачі квартири АДРЕСА_4 .

В грудні 2017 року позивачу стало відомо, що його вищезазначена квартира зареєстрована у державному реєстрі за ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 29.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Встановлено, що реєстрація права власності відбулася на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2017, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зареєстрованим в реєстрі за № 1077.

Рішенням від 16 лютого 2021 року, з урахуванням ухвали від 26 лютого 2021 року про виправлення описки, Дарницький районний суд міста Києва позов задовольнив.

Визнав недійсним договір про участь у ФФБ від 11 січня 2013 року № 409, укладений між ТОВ «ФК «Укрреставрація» та ОСОБА_6 .

Витребував з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

Скасував рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 22702748 від 06 жовтня 2017 року.

Скасував рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 24247497 від 29 грудня 2017 року. Здійснив розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що оспорюваний договір з ОСОБА_6 не укладався та не видавалися інші документи на його ім`я. Вибуття спірної квартири з власності позивача відбулось не з його волі на підставі договору купівлі-продажу, який є недійсним, тому квартира підлягає витребуванню на користь ОСОБА_3 . Скасування рішень державного реєстратора та приватного нотаріуса приведе до ефективного захисту прав позивача.

Постановою від 23 вересня 2021 року Київський апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.

Постановою Верховного суду від 24 серпня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року скасовано та залишено в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року в частині витребування майна.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року в частині визнання недійсним договору, скасування рішень про державну реєстрацію прав та розподілу судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог та здійснено розподіл судових витрат.

Верховний Суд виснував, що позивач належно виконав умови договору про участь у фінансуванні будівництва, тому після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації у ОСОБА_3 виникло право на об`єкт інвестування та він має право на його витребування від іншої особи.

Також за встановленими судом першої інстанції обставинами справи ОСОБА_6 не був учасником у ФФБ типу А з метою будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 та ТОВ «ФК «Укрреставрація» не видавало йому документи, що потрібні для державної реєстрації права власності на спірну квартиру.

Оскільки виключно інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права на цей об`єкт та після завершення будівництва об`єкта нерухомості у нього виникає право власності на об`єкт інвестування як у первісного власника шляхом здійснення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за ним, тому у ОСОБА_6 , не будучи інвестором спірної квартири, не було справедливої та правомірної підстави для набуття права власності на цю квартиру, а відповідно й для її подальшого відчуження на користь ОСОБА_4

04 травня 2023 року позивач звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , однак отримав відмову.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 362233676 від 17.01.2024 ОСОБА_4 подарувала спірну квартиру малолітній ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. за реєстровим № 258.

Відповідно до вказаного договору дарування спірної квартири від 07.02.2023 законним представником відповідача, який уклав та підписав договір дарування від імені відповідача є ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 07 лютого 2024 року ОСОБА_4 уклала договір дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. за реєстровим №258, відповідно до умов якого ОСОБА_4 подарувала своїй малолітній дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якої діє законний представник ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до пунктів 2,4,8,9 Договору дарування ОСОБА_4 , як дарувальник, стверджує, що спірна квартира належить їй та є її особистою приватною власністю, про відсутність на майно прав будь-яких третіх осіб, як у межах, так і за межами України, а також, що внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо відсутності в позивача права на витребування спірної квартири, щодо не вибуття з власності позивача спірної квартири та щодо неспівмірності застосування такого способу захисту як витребування квартири, а тому колегія суддів оскаржуване рішення в цій частині не переглядає та вважає вказані обставини неспростованими.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що в ОСОБА_3 виникло право на об`єкт інвестування та він має право на витребування його від іншої особи, а у ОСОБА_4 відсутні правомірні підстави для набуття права власності на спірну квартиру, а тому і відсутнє право на розпорядження нею. Укладаючи договір дарування квартири від 07 лютого 2024 року ОСОБА_4 не була власником спірного майна. Зазначив, що будь-яких належних доказів на спростування зазначених обставин, зокрема, що спірна квартира була набута ОСОБА_4 , а в подальшому ОСОБА_2 правомірно, на законних підставах, останньою відповідачем не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Заперечуючи проти витребування спірної квартири, скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції не надав оцінки добросовісності набуття ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_1 , права власності на спірну квартиру, унаслідок чого прийшов передчасного висновку про можливість витребування майна на користь позивача.

Колегія суддів надає оцінку таким доводам скаржника та відхиляє їх за безпідставністю з огляду на таке.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц визначено, що «Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: 1) факт відчуження майна; 2) майно відчужене особою, яка не мала на це права; 3) відчужене майно придбав добросовісний набувач; 4) відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача».

Відповідно до приписів частини 3 статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що спірна квартири була набута ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 07 лютого 2023 року.

Згідно з частиною 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_2 набула спірну квартиру у власність безоплатно, а тому позивач має право на витребування своєї квартири від ОСОБА_2 у всіх випадках.

За встановлених обставин не потребує дослідження обставина добросовісності набуття права власності на спірну квартиру відповідачем, а доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Колегія суддів також відхиляє як безпідставні посилання скаржника на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 570/1533/20 про те, що «у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них», оскільки позивач у цій справі звернувся із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, а не про визнання недійсним договору дарування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц указала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п. 9.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 607/15052/16-ц, «захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення позову про витребування майна до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених, зокрема, статтями 387 та 388 ЦК України».

За таких обставин безпідставними є доводи апеляційної скарги про незалучення ОСОБА_4 як відповідача, оскільки фактичним володільцем спірної квартири є саме ОСОБА_2 , яка є відповідачем. Визначення статусу ОСОБА_4 як третьої особи є правильним та достатнім, оскільки рішення суду безпосередньо не стосується її прав на спірну квартиру, проте таке рішення може вплинути на її права або обов`язки щодо позивача та відповідача.

Колегія суддів надає оцінку доводам апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що виявилося в не перевірці сплати позивачем судового збору в установленому законом розмірі, оскільки «позивач визначив ціну позову в розмірі 200 000 грн, як це зазначено в договорі дарування за суб`єктивною оцінкою ОСОБА_4 , проте дійсної ціни спірного майна не встановлено ні експертною ні будь-якою іншою оцінкою» та відхиляє їх як необґрунтовані з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Позивач визначив ціну позову в розмірі 200 000 грн відповідно до суми, яка вказана в договорів дарування (том 1 а. с. 68), що був останнім правочином, на підставі якого була відчужена спірна квартира.

Колегія суддів погоджується із тим, що вказана ціна була оцінена сторонами в договорі дарування самостійно, проте не погоджується із тим, що така оцінка є суб`єктивною, оскільки як вбачається із договору купівлі-продажу спірної квартири від 29 грудня 2017 року, остання була продана за 150 000 грн (том 1 а. с. 131). Окрім цього, в п. 7 цього Договору вказано, що вартість відчужуваної квартири була визначена відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, зробленого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертний Знавець» від 26.12.2017 року в розмірі 149 950 грн.

Законодавство не містить вимог щодо проведення обов`язкової оцінки майна перед зверненням до суду із позовом про його витребування.

Відповідач не надав доказів, які б обґрунтовано спростовували зазначену вартість квартири. Ані нова експертна оцінка, ані інші докази, що могли б поставити під сумнів правильність визначеної ціни, не були подані до суду.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, позивач обґрунтовано визначим ціну позову в розмірі 200 000 грн, оскільки це остання оцінка сторонами спірної квартири, яка є навіть вищою за її вартісну оцінку, а суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального оправа прийнявши позовну заяву до розгляду в такій редакції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє як законний представник ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 лютого 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: О.Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус