ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 161/20646/21

провадження № 61-9801св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: житлова комісія військової частини НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2023 року у складі судді Кихтюка Р. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 (далі - в/ч) про зобов`язання зарахувати на квартирний облік на отримання службового житла як військовослужбовця військової частини з 10 січня 2007 року.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 станом на день звернення до суду з позовом перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , військове звання - старший лейтенант, має статус учасника бойових дій. Вислуга років станом на 01 березня 2021 року становить: календарна - 25 років 10 місяців, пільгова - 3 роки 2 місяці, загальна - 29 років 1 місць 1 день. Також на його утриманні знаходиться сім`я у складі дружини та двох дітей.

05 січня 2007 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про зарахування його на облік для отримання службового житла і житловою комісією військкомату з 10 січня 2007 року позивача внесено до журналу обліку військовослужбовців, що потребують надання службового житла. З 27 липня 2012 року позивач продовжив проходження служби у в/ч НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 та вважав, що перебуває у черзі військовослужбовців.

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_2 про отримання службового житла. Протоколом житлової комісії в/ч НОМЕР_2 він з 14 вересня 2020 року внесений до списків військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових житлових приміщень. Вважає, що житлова комісія не прийняла до уваги перебування позивача в черзі військовослужбовців, що потребують надання службового житла за попереднім місцем служби, з 10 січня 2007 року.

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_2 з рапортом про постановлення його на квартирний облік з 10 січня 2007 року за попереднім місцем проходження служби (в межах одного населеного пункту), однак йому було відмовлено у зв`язку з ненаданням до житлової комісії оригіналів документів, які підтверджують факт внесення в списки військовослужбовців, які потребують службового житла за попереднім місцем служби. У зв`язку з переведенням до нового місця служби протоколом від 15 лютого 2021 року № 46 ОСОБА_1 виключено із списків в/ч НОМЕР_2 .

15 березня 2021 року він звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про постановлення його на квартирний облік з 10 січня 2007 року. Проте наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 21 квітня 2021 року № 54 затверджено рішення житлової комісії про зарахування його на квартирний облік, а саме з 30 листопада 2006 року на облік військовослужбовців, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; з 14 вересня 2020 року - на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями; з 20 квітня 2021 року - включено до списків військовослужбовців, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень як учасники бойових дій.

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до командира в/ч НОМЕР_2 , однак йому повідомлено, що для вирішення питань стосовно його квартирного обліку необхідно звертатись до житлової комісії за місцем проходженням служби.

Вважає, що такими діями порушуються його права на отримання службового житла.

З урахуванням збільшення позовних вимог, просив зобов`язати житлову комісію в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_1 зарахувати на квартирний облік його та членів сім`ї у кількості три особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових приміщень у черзі з 10 січня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

20 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області відмовив у задоволенні клопотання в/ч НОМЕР_2 про закриття провадження у справі.

Суд зазначив, що спір військовослужбовця з військовою частиною є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду, проте позивачу вже було відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за аналогічним позовом, що виключає повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом. Більш того позивачем виконано роз`яснення ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі № 140/12408/21, що набрала законної сили, щодо необхідності звернення з такими вимогами в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 лютого 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджена «Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями»., відповідно до абзацу 6 пункту 6 розділу IV якої військовослужбовці, що прибули до нового місця служби в межах одного населеного пункту, які перебували на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею), зараховуються наказом командира військової частини на відповідний облік на підставі витягу з наказу командира військової частини за попереднім місцем проходження військової служби.

ОСОБА_1 з рапортом від 14 вересня 2020 року на отримання службового житла та з повторним рапортом від 30 жовтня 2020 року не надав житловій комісії в/ч НОМЕР_2 витяг з наказу командира військової частини за попереднім місцем проходженням військової служби - ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо постановки на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не дотримано вимог чинного законодавства щодо постановлення його на квартирний облік, а тому позов до задоволення не підлягає.

В задоволенні позовних вимог до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 слід відмовити з тих підстав, що ця установа не має статусу юридичної особи, тобто є неналежним відповідачем.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду від 23 лютого 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у період з 10 листопада 2006 року до 06 лютого 2012 року питання забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України житловими приміщеннями було врегульовано «Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженою наказом Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, із змінами (далі - Інструкція № 577), згідно з якою облік військовослужбовців, які потребують забезпечення службовим житлом, вівся окремо. У період з 06 лютого 2012 року до 16 жовтня 2018 року питання забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України житловими приміщеннями було врегульвано Інструкцією № 737). Станом на 06 лютого 2012 року , тобто на час набрання чинності Інструкцією № 737, яка передбачала написання рапорту про включення в списки на отримання службового житла та подання певного переліку документів до рапорту, ОСОБА_1 проходив службу у НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_9, ця військова частина є попереднім місцем служби по відношенню до військової частини НОМЕР_2 .

На службу до в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 переведений з 27 липня 2012 року.

З матеріалів дослідженої облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 не звертався з рапортом до житлової комісії за місцем проходження служби у НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 про включення в списки на отримання службового житла, протоколи засідання житлової комісії щодо включення ОСОБА_1 до списків отримання службового житла відсутні в матеріалах облікової справи, також не надані суду позивачем.

З досліджених апеляційним судом рапортів та протоколів житлових комісій, які містяться в матеріалах облікової справи вбачається, що ОСОБА_1 до 14 вересня 2020 року не подавав рапортів про надання йому службового житла. На час проходження військової служби у НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_9, а також після переведення на службу у в/ч НОМЕР_2 , ОСОБА_1 14 вересня 2020 року вперше звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_2 про надання службового житла. На цю дату була чинною Інструкція № 380, згідно з якою якщо військовослужбовець перебував на обліку для отримання службового житла за попереднім місцем служби, то час перебування на такому обліку зараховуються при переміщенні до нового місця служби.

В матеріалах облікової справи відсутні оригінали або засвідчені примірники поданої позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи копії заяви від 05 січня 2007 року на ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2 про зарахування на облік для одержання службового житла та витягу з протоколу № 1 від 10 січня 2007 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 січня 2007 року про «…постановку в чергу на отримання службового житла у ІНФОРМАЦІЯ_3 », також відсутній наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_3 про затвердження рішення житлової комісії.

Ураховуючи те, що військовослужбовець ОСОБА_1 , який прибув з попереднього місця служби - ІНФОРМАЦІЯ_10 до нового місця служби у в/ч НОМЕР_2 в межах одного населеного пункту, за попереднім місцем служби не звертався з рапортом про отримання службового житла та не перебував на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею), не подав витягу з наказу командира військової частини за попереднім місцем проходження військової служби (з ІНФОРМАЦІЯ_10) про перебування на такому обліку, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 .

Безпідставними є також вимоги ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про зарахування на облік на отримання службового житла з 10 січня 2007 року, оскільки наказом командира в/ч НОМЕР_1 відповідно до вимог пункту 6 розділу ІV «Надання службових житлових приміщень» Інструкції № 380 він зарахований на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим житлом з урахуванням часу перебування на обліку за попереднім місцем служби у в/ч НОМЕР_2 , з 14 вересня 2020 року .

Апеляційний суд вважав безпідставним посилання в апеляційній скарзі на пункт 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року N 1081 (далі - Порядок), оскільки ця норма розміщена в розділі «Облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання». Питання ж надання службових приміщень врегульовано окремим розділом Порядку, який не передбачав збереження черговості надання службового житла при переміщенні по військовій службі. Норми Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень, затверджені Постановою Ради Міністрів УКРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року не підлягають застосуванню до правовідносин з приводу забезпечення службовим житлом військовослужбовців.

Аргументи учасників справи

У липні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 14 вересня 2020 року внесений до списку військовослужбовців, що потребують надання службового житла за попереднім місцем служби, проте житлова комісія не врахувала перебування позивача на обліку військовослужбовців, що потребують надання службового житла з 10 січня 2007 року. 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про внесення змін у даті постановлення на облік з 10 січня 2007 року за попереднім місцем проходженням військової служби (в межах одного населеного пункту) зі складом сім`ї чотири особи. Проте позивачу відмовлено з посиланням відсутності оригіналу документів, які підтверджують факт внесення у списки військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання службового житла за попереднім місцем служби.

15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання службового приміщення з 10 січня 2007 року. Однак, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21 квітня 2021 року «Про затвердження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 » ОСОБА_1 та члени його сім`ї в кількості три особи зарахований на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим житломз 14 вересня 2020 року.

Позивач зарахований на квартирний облік з 10 січня 2007 року на підставі наказу Міністра Оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, пунктом 3.6 якого передбачено, що відомості про перебування військовослужбовців та членів їх сімей на обліку, надання (здачу) ним житлового приміщення вносяться до особових справ військовослужбовців у встановленому порядку. Іншого порядку не було, відомості про зарахування були внесені до особової справи позивача.

Тому вимога житлової комісії військової частини НОМЕР_2 про надання оригіналів документів, які підтверджують факт внесення позивача до списків цих військовослужбовців нормативно-правовими актами не передбачена. Житлові комісії в/ч НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , всупереч наказу Міністра Оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 та від 21 липня 2018 року № 380 прийняли незаконні рішення про зарахування позивача на облік з 14 вересня 2020 року.

Апеляційний суд порушив процесуальні права щодо порядку дослідження доказів, оскільки позивачу не було відомо про існування облікової справи, на його прохання відповідачі позивачу відмовляли і не повідомляли про місце її знаходження. Представник позивача була фактично позбавлена можливості надати суду оригінали документів, відсутність яких зафіксована в обліковій справі. В суді першої інстанції питань щодо достовірності документів, які додані до позовної заяви, не виникало. Представник позивача просила надати час для подання оригіналів документів, проте суд посилаючись на тривалість розгляду справи не надав представнику позивача часу для їх подання, чим порушено принцип змагальності сторін.

26 липня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20 квітня 2021 року «Про затвердження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 » відповідає чинному законодавству, прийнятий на підставі пункту 4 розділу 6 наказу Міністра Оборони України від 21 липня 2018 року № 380 і не порушує прав позивача. Підстав для зміни дати внесення у списки військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями у військовій частині НОМЕР_1 , немає. Разом з цим, діяльність житлової комісії військової комісії не є закритою чи секретною. Всі засідання фіксуються протоколами засідань, оформляються відповідно до вимог діловодства. Про прийняті рішення житлова комісія повідомляє командира військової частини, невідкладно інформує військовослужбовця щодо якого прийнято відповідне рішення. Відтак, на першу вимогу Волинському апеляційному суду було надано матеріали облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 . У учасників справи сумнівів у достовірності документів, які перебувають в обліковій справі не виникало. Військовослужбовці, що перебувають на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями узагальнюються в списки осіб, що перебувають на ньому та члени їх сімей, і формуються у всіх військових частинах без винятку, знаходяться у вільному доступі для подальшого ознайомлення всіма бажаючими військовослужбовцями.

26 липня 2023 року голова житлової комісії військової частини НОМЕР_1 подав відзив на касаційну скаргу аналогічного змісту.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2023 року поновлено строк та відкрито касаційне провадження у цій справі.

В ухвалі вказано, що підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 359/1347/17, від 03 червня 2020 року у справі № 552/7474/17, від 17 червня 2020 року у справі № 362/1421/18, суди не дослідили зібрані у справі докази (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, щовідповідно до послужного списку про проходження військової служби ОСОБА_1 є військовослужбовцем з 11 липня 1993 року до цього часу. Вислуга років станом на 01 березня 2021 року становить: календарна - 25 років 10 місяців, пільгова - 3 роки 2 місяці, загальна - 29 років 1 місць 1 день.

ОСОБА_1 додав до позовної заяви копію витягу з протоколу № 1 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 січня 2007 року, з якої вбачається, що заява старшого сержанта контрактної служби ОСОБА_1 про зарахування в чергу на отримання службового житла відповідно до наказу Міністра Оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 задоволена та ОСОБА_1 внесено до журналу обліку військовослужбовців, що потребують надання службового житла.

Починаючи з 2005 року ОСОБА_1 проходив військову службу: з 14 липня 2005 року по 25 жовтня 2005 року у ІНФОРМАЦІЯ_4 ; з 14 липня 2005 року по 25 жовтня 2007 року - ІНФОРМАЦІЯ_5 ; з 25 жовтня 2007 року по 08 вересня 2008 року - ІНФОРМАЦІЯ_6 ; з 08 вересня 2008 року по 25 липня 2012 року - у НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_9; з 27 липня 2012 року по 16 грудня 2020 року - в/ч НОМЕР_2 ; з 16 грудня 2020 року по цей час у в/ч НОМЕР_1 .

З матеріалів дослідженої апеляційним судом облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 не звертався з рапортом до житлової комісії за місцем проходження служби у НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 про включення в списки на отримання службового житла, протоколи засідання житлової комісії щодо включення ОСОБА_1 до списків отримання службового житла відсутні в матеріалах облікової справи. ОСОБА_1 до 14 вересня 2020 року не подавав рапортів про надання йому службового житла, коли вперше звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_2 про надання службового житла.

Протоколом житлової комісії в/ч НОМЕР_2 від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 внесений до списків військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових житлових приміщень з 14 вересня 2020 року, тобто, з дня звернення з відповідним рапортом.

Згідно з витягом з протоколу від 27 листопада 2020 року № 43 житлової комісії в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 відмовлено у зміні дати внесення у списки військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , які потребують поліпшення умов шляхом надання службових приміщень, у зв`язку з ненаданням до житлової комісії оригіналів документів, що підтверджують факт його внесення у списки військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових житлових приміщень за попереднім місцем служби.

15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про надання йому службового житла.

Згідно з витягом з протоколу засідання житлової комісії від 20 квітня 2021 року в/ч НОМЕР_1 , затвердженої наказом командира від 21 квітня 2021 року в/ч НОМЕР_1 , військовослужбовець ОСОБА_1 зарахований з 14 вересня 2020 року - на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею), тобто, з урахуванням часу перебування на обліку на отримання службового житла за попереднім місцем служби - в/ч НОМЕР_2 .

В матеріалах облікової справи відсутні оригінали або засвідчені примірники поданої позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи копії заяви від 05 січня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 про зарахування на облік для одержання службового житла та витягу з протоколу № 1 від 10 січня 2007 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10 січня 2007 року про «…постановку в чергу на отримання службового житла у ІНФОРМАЦІЯ_3 », також відсутній наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_3 про затвердження рішення житлової комісії.

При апеляційному розгляді справи представник позивача не змогла суду пояснити, де знаходяться оригінали вказаних документів, хоча при зверненні до суду ОСОБА_1 їх власноруч засвідчив на відповідність оригіналу, вказала, що на усне звернення у ІНФОРМАЦІЯ_7 пояснили відсутність Журналу обліку на території України у зв`язку з війною.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою другою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

У статті 43 ЖК України встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частин першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Згідно з Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах (далі - службова жила площа) або військова частина орендує їм житло чи за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством (пункт 3 Інструкції).

У разі відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання та необхідності у забезпеченні службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) військовослужбовці подають рапорт командиру військової частини (додаток 10), який реєструється у встановленому порядку в службі діловодства військової частини. На підставі рішення командира військової частини за рапортом військовослужбовця житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) протягом п`яти робочих днів після реєстрації рапорту військовослужбовця проводить перевірку житлових умов військовослужбовця та членів його сім`ї, складає довідку про перевірку житлових умов (додаток 11) і клопоче перед командиром військової частини про забезпечення військовослужбовця та членів його сім`ї службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) або доповідає про відмову у такому забезпеченні із наданням вмотивованого письмового обґрунтування. Командир військової частини на підставі клопотання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) приймає рішення про: взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею). Військовослужбовці, що прибули до нового місця служби в межах одного населеного пункту, які перебували на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею), зараховуються наказом командира військової частини на відповідний облік на підставі витягу з наказу командира військової частини за попереднім місцем проходження військової служби (пункт 6 розділу ІV Інструкції).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «згідно з витягом із протоколу житлово-експлуатаційної комісії військової частини НОМЕР_4 від 27 серпня 2008 року № 32, ОСОБА_4 зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_4 з 23 липня 1993 року. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 14 липня 2017 року № 71 внесено зміни до житлової справи капітана ОСОБА_4 та списків осіб, які перебувають на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_4 , датою зарахування ОСОБА_4 є 03 березня 1995 року. Листом від 14 липня 2017 року № 661 житлова комісія військової частини НОМЕР_4 повідомила ОСОБА_4 про те, що оскільки відправною датою для зарахування військовослужбовцям терміну перебування на квартирному обліку є 03 березня 1995 року військовослужбовців при переміщенні до нового місця служби на квартирний облік раніше цієї дати немає законних підстав. […] Відповідно до пункту 3.1 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства. Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого у незміненій частині рішення погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік із 23 липня 1993 року на 03 березня 1995 року є порушенням його прав та інтересів, а оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу».

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 552/7474/17, від 17 червня 2020 року у справі № 362/1421/18, на які є посилання в касаційній скарзі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 10 жовтня 2019 року у справі № № 359/1347/17 зазначено, що «із витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_5 від 27 листопада 2012 року № 10 відомо, що на підставі пункту 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Українській РСР, відповідно до якого на квартирний облік беруться потребуючи поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті, комісія вирішила перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 , який на час прийняття рішення про зарахування на кварти облік не був прописаний в м. Борисполі Київської області, з 30 липня 1994 року на дату першої реєстрації при військовій частині АДРЕСА_2 - 30 листопада 1996 року. Зі змісту судового рішення вбачається, що раніше ухвалене рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_6 від 30 липня 1994 року про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік не скасовано. Згідно з пунктами 11, 17 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, датою постановки позивача на квартирний облік є дата винесення рішення житловою комісією військової частини, тобто, як було правильно встановлено місцевим судом, саме з 30 липня 1994 року має визначатись черговість надання жилого приміщення позивачу - за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень). […] Підстави та порядок зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, визначені, зокрема в пункті 2.18 Інструкції, в якому зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством. Також зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку. Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку. Будь-які належні і допустимі докази того, що позивач був зарахований на квартирний облік внаслідок подання ним відомостей, що не відповідають дійсності, або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій в/ч НОМЕР_5 при прийнятті рішення щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї, а оскаржувані дії відповідача призвели до порушення рівності у черговості забезпечення житлом військовослужбовців».

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, гласність і відкритість судового процесу, віднесені до основних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У статті 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (частини перша, третя статті 175 ЦПК України).

Визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21)).

У частині другій статті 197 ЦПК України визначено, зокрема, що у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог(частини перша, друга статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

У справі, що переглядається:

позивач просив зобов`язати житлову комісію в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_1 зарахувати на квартирний облік його та членів сім`ї у кількості три особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових приміщень у черзі з 10 січня 2007 року. Підставою позовних вимог позивач зазначив неврахування відповідачами його перебування в черзі військовослужбовців, що потребують надання службового житла за попереднім місцем служби, а саме з 10 січня 2007 року, оскільки саме з цього часу він перебуває на обліку військовослужбовців, які потребують службових житлових приміщень. Вимога житлової комісії військової частини НОМЕР_2 про надання оригіналів документів, які підтверджують факт внесення позивача до списків цих військовослужбовців нормативно-правовими актами не передбачена. Житлові комісії в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 прийняли незаконні рішення про зарахування позивача на облік з 14 вересня 2020 року. До позовної заяви ОСОБА_1 додав копії заяви від 05 січня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 про зарахування на облік для одержання службового житла та витягу з протоколу № 1 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 січня 2007 року, згідно з якою заява старшого сержанта контрактної служби ОСОБА_1 про зарахування в чергу на отримання службового житла відповідно до наказу Міністра Оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 задоволена та ОСОБА_1 внесено до журналу обліку військовослужбовців, що потребують надання службового житла;

суд першої інстанції зробив правильний висновок, що цей спір військовослужбовця з військовою частиною є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду, проте відмова позивачу у відкритті провадження в адміністративній справі за аналогічним позовом у справі № 140/12408/21 зумовила юрисдикційний конфлікт, який поставив під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання в/ч НОМЕР_2 про закриття провадження у справі;

суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 з рапортом від 14 вересня 2020 року на отримання службового житла та з повторним рапортом від 30 жовтня 2020 року не надав житловій комісії в/ч НОМЕР_2 витяг з наказу командира військової частини за попереднім місцем проходженням військової служби - ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо постановки на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями;

апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив з того, що ОСОБА_1 проходив службу у НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_9, ця військова частина є попереднім місцем служби по відношенню до військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не звертався з рапортом до житлової комісії у НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 про включення в списки на отримання службового житла. Також вказав, що збереження черговості надання службового житла при переміщенні по військовій службі не передбачено. При цьому, одночасно суд апеляційної інстанції витребував і дослідив матеріали облікової справи ОСОБА_1 та зазначив, що в ній відсутні оригінали або засвідчені примірники поданої позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи копії заяви від 05 січня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 про зарахування на облік для одержання службового житла та витягу з протоколу № 1 від 10 січня 2007 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 січня 2007 року про постановку в чергу на отримання службового житла у ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_3 про затвердження рішення житлової комісії. Тому апеляційний суд зробив висновок, що ОСОБА_1 14 вересня 2020 року вперше звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_2 про надання службового житла;

суди не врахували, що: нормативні акти з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, передбачали збереження часу перебування на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, незалежно від виду обліку, відповідно, зарахування його на такий облік при переміщенні до нового місця служби; зазначені нормативні акти не містили таку підставу для відмови у зарахуванні на квартирний облік або припинення перебування на обліку при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби як «ненадання військовослужбовцем оригіналів документів, що підтверджують факт його внесення у списки військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових житлових приміщень за попереднім місцем служби»; зміна часу прийняття на такий облік є порушенням рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу;

суди не прийняли як належні докази додані до позовної заяви ОСОБА_1 копії документів на підтвердження взяття його на облік для одержання службового житла при проходженні служби у ІНФОРМАЦІЯ_7 . Разом з тим суди не встановили, що позивач був знятий з такого обліку або виключений зі списків осіб, що мають право одержання службових жилих приміщень, з підстав, які не передбачають збереження часу перебування на обліку;

аналіз матеріалів справи свідчить, що:

ухвалою суду першої інстанції від 14 лютого 2022 року клопотання позивача задоволено та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_8 представити суду книгу обліку протоколів засідань житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2007 року по 31.01.2007 року. Відомості щодо виконання цієї ухвали суду в справі відсутні;

ухвалою суду першої інстанції від 14 липня 2022 року залучено у справі як співвідповідача - в/ч НОМЕР_2 ; зобов`язано в/ч НОМЕР_2 представити суду усі матеріали, що стосуються постановки ОСОБА_1 на квартирний облік для отримання службового житла за час перебування у військовій частині НОМЕР_2 . У відзиві на позов в/ч НОМЕР_2 зазначила, що такі документи є в матеріалах справи, додаткових документів не надала (а. с. 128-132);

в матеріалах справи наявний лист житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02 грудня 2020 року, наданий у відповідь на запит в/ч НОМЕР_2 щодо постановки ОСОБА_1 на квартирний облік, згідно з яким було надіслано витяг з протоколу № 1 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 січня 2007 року, журнал реєстрації рапортів військовослужбовців щодо надання службових житлових приміщень за відповідний період та зазначено, що заява ОСОБА_1 від 05 січня 2007 року в документах житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутня (а. с. 76-77). Разом з тим надіслані в/ч НОМЕР_2 документи у справі відсутні, в/ч НОМЕР_2 не надавались.

За такий обставин суди зробили передчасний висновок про відмову у позові ОСОБА_1 .

Крім того, касаційний суд звертає увагу, що:

згідно із заявою від 11 лютого 2022 року про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив зобов`язати житлову комісію в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_1 зарахувати на квартирний облік його та членів сім`ї у кількості три особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових приміщень у черзі з 10 січня 2007 року (а. с. 69-72);

ухвалою суду від 14 липня 2022 рокуза клопотанням позивача залучено у справі як співвідповідача - в/ч НОМЕР_2 ;

апеляційний суд зазначив, що 14 лютого 2023 року позивач збільшив свої вимоги та просив зобов`язати житлову комісію в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 зарахувати на квартирний облік його та членів сім`ї у кількості три особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових приміщень у черзі з 10 січня 2007 року;

разом з тим, у матеріалах справи відсутні заяви про зміну (збільшення) позовних вимог після залучення у справу як співвідповідача в/ч НОМЕР_2 - 14 липня 2022 року.

Суд першої інстанції не уточнив позовні вимоги ОСОБА_1 при залученні у справу як співвідповідача в/ч НОМЕР_2 , не з?ясував, які саме вимоги заявляє позивач до в/ч НОМЕР_2 .

Апеляційний суд вважав, що такі ж вимоги заявив позивач і до в/ч НОМЕР_2 , проте не врахував, при переведені до нового місця служби військовослужбовець виключається з квартирного обліку за попереднім місцем проходження служби, тому зобов`язати зарахувати на квартирний облік можливо лише в/ч НОМЕР_1 , в якій служить позивач. При цьому при розгляді справи апеляційний суд аналізував законність рішення в/ч НОМЕР_2 , згідно з яким ОСОБА_1 відмовлено у зміні дати внесення у списки військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , які потребують поліпшення умов шляхом надання службових приміщень.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Тому оскаржені рішення в частині позовних вимог до в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, взадоволенні позовних вимог до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 суди відмовили з тих підстав, що ця установа не має статусу юридичної особи, тобто є неналежним відповідачем.

Суди не врахували, що згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила. Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20)).

Касаційний суд акцентує увагу, що структурні підрозділи та окремі органи юридичної особи (філії, представництва, відділи, комісії тощо) не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає структурний підрозділ та окремий орган юридичної особи, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження

№ 14-399цс18)).

Тому судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 належить скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати, передати справу в частині позовних вимог до в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 на новий розгляд до суду першої інстанції, а в частині позовних вимог до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 - провадження у справі закрити.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року скасувати.

Справу № 161/20646/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Провадження у справі № 161/20646/21 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 закрити.

З моменту ухваленняпостанови суду касаційної інстанції рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2023 року та постанова Волинського апеляційного суду від 25 травня 2023 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко