Єдиний унікальний номер 725/1052/25
Номер провадження 2/725/283/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі: головуючого судді Іщенко І. В., за участю секретаря судового засідання Берекеля О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та встановлення юридичного факту. Посилається в позовній заяві, що між ним та відповідачкою різні характери, що заважає нормально будувати сімейні стосунки. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Від даного шлюбу мають дітей. Вказує, що їх спільні діти тривалий час проживають разом з ним, окремо від відповідачки. Стверджує, що він матеріально спроможний повністю забезпечити себе та їх спільних із відповідачкою дітей. Тому просив розірвати шлюб та місце проживання дітей залишити проживати з ним; Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що він самостійно виховує та утримує дітей, що надасть йому можливість захистити права та інтереси дітей.

Позивач позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач по справі не заперечує щодо задоволення позову.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб /а.с.43/.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

Від даного шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 /а.с.17-18/.

Судом встановлено, що позивач разом із дітьми проживають окремо від відповідача, про що не заперечує відповідач. Позивач виховує своїх дітей, турбується про їх стан здоров`я, навчання, загальний розвиток /а.с.23-27/, про що і свідки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стверджують у своїх поясненнях /а.с.28-38/. Позивач має можливість забезпечувати себе та утримувати своїх дітей /а.с.20-22/.

Сторони по справі досягли взаємної згоди щодо проживання дітей з укладенням договору між батьками про визначення місця проживання та участі батьків у вихованні дітей від 11.12.2024 року /а.с.19/. Отже, вказаний спосіб, який був використаний сторонами для вирішення питання проживання дітей в добровільному порядку.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Отже, позивач звертаючись із даним позовом не просить суд визначити місце проживання дітей у зв`язку із спором між подружжям, а лише просить суд вказати з ким проживають діти.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Однак, судом встановлено, що дочці сторін по справі, а саме ОСОБА_7 вже є повних 16 років.

Відповідно до ст.160 ч.3 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Ст.18 СК України закріплено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Ч.2 ст.47 ЦПК України, визначено, що неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_7 досягла шістнадцятирічного віку, при вирішенні питання про визначення місця її проживання, суд враховує бажання дитини та законодавчо закріплене його право обирати своє місце проживання за власним бажанням. Враховуючи вищенаведені норми закону та ті обставини, що вона вже проживає із своїм батьком, суд вбачає за необхідне в даній частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд вважає, що позов в даній частині обґрунтований і він підлягає задоволенню частковому.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 80, 84, 109, 110, 180, 181,182, 183, 272 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 23 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області Україна, актовий запис №50 - розірвати.

Малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після розірвання шлюбу залишити проживати разом із батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на його самостійному вихованні та утриманні.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду з дня проголошення рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко