Справа № 351/1830/24
Провадження № 22-ц/4808/291/25
Головуючий у 1 інстанції СЕГІН І. .
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Бойчука І.В., Баркова В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Сегіним І.Р. 22 листопада 2024 року в м. Снятин Івано-Франківської області, повний текст якого складено 10 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляв адвокат Петричка О.Є. звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.2022 вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 . У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у них з відповідачем не склалося, близько пів року вони проживають окремою. Дочка проживає разом із нею. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини вона виконує самостійно. Допомоги на утримання дочки відповідач не надає. Усної домовленості щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини та сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною не має. До того, ж вона хворіє на онкологічне захворювання, тому потребує більшого матеріального забезпечення. Через стан здоров`я та необхідність догляду за дитиною вона не має можливості працювати та отримувати дохід.

Відповідач є молодою працездатною особою, перебуває на службі у Збройних силах України, інших осіб на утриманні не має і спроможний сплачувати аліменти, як на утримання дочки ОСОБА_4 , так і на її утримання до досягнення дочкою трьохрічного віку.

Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.09.2024 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення трьохрічного віку дочкою ОСОБА_3 , починаючи з 16.09.2024 року. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання ОСОБА_1 .

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини та 363,00 грн судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дружини.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Медвідь В.О., подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду незаконним та не обґрунтованим в частині задоволених позовних вимог.

Апелянт зазначив, що із моменту народження дитини ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 75 000 грн (щомісячно по 15 000 грн з червня 2024 по жовтень 2024 року) саме на утримання новонародженої дитини.

Також, просить врахувати той факт, що станом на день розгляду справи, у зв`язку із активізацією ворога на усіх ділянках фронту, активними бойовими діями, майже уся заробітна плата, яку отримує ОСОБА_2 витрачається на його матеріальне забезпечення (одяг, медикаменти, розхідні матеріали, тощо) та забезпечення його підрозділу. Розмір заробітної плати відповідача залежить від місця несення ним служби, тобто, чи це є безпосередня зона бойових дій (заробітна плата вища), чи це пункті постійної дислокації, чи перебування на навчанні, лікуванні у відпустці.

На думку апелянта, позивачка не обґрунтувала заявлений розмір аліментів, їх достатність та співмірність з огляду на життєві потреби, виходить виключно із припущень. Вирішуючи питання про стягнення аліментів необхідно керуватись загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Просив рішення змінити, шляхом зменшення розміру та зміни способу стягнення аліментів, саме: стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня ухвалення рішення суду; та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Позиція інших учасників справи:

Представник ОСОБА_1 адвокат Петричка О.Є. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційну скаргу необґрунтованою , а рішення суду є законним, обґрунтованим і таким що повністю відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що вимоги апелянта про розмір аліментів на утримання дружини, запропонований відповідачем, явно занижений, несправедливий і не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Звертає увагу суду на те, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, не має. До того ж вона хворіє на онкологічне захворювання, тому потребує відповідного матеріального забезпечення.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

Заяви (клопотання) учасників справи:

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У ч. 5 ст. 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування:

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття покладений на обох батьків і є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, а також, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість задоволення позову, але при ухваленні рішення судом першої інстанції не надана оцінка усім обставинам справи, що впливає на обґрунтованість судового рішення, призвело до порушення норм процесуального права, а також не застосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню, що є підставою для зміни рішення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 20.06.2023 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15.11.2022 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 у шлюбі позивачки та відповідача народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Старостинського округу № 3 Снятинської міської ради від 08.08.2024 року позивачка ОСОБА_1 одна виховує дочку ОСОБА_3 , яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні.

Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, підписаного 04.07.2023р. ОСОБА_2 та 13.07.2023р. командувачем військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", ОСОБА_2 зобов`язався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту на всій території України або за її межами, в порядку, визначеному законодавством, а в разі настання особливого періоду, понад установлений строк контракту відповідно до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з покладенням на нього певних обов`язків та забезпеченням Міністерством оборони України належних умов для проходження військової служби.

Відповідно до витягу із Наказу Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 300 від 08.07.2023р. ОСОБА_2 присвоєно первинне військове звання офіцерського складу "Молодший лейтенант".

Згідно довідки про доходи від 25.10.2024 року ОСОБА_2 дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 та отримав дохід за період з квітня 2024 року по вересень 2024 року у сумі 454413,50 грн, в тому числі: за квітень 2024 року 87678, 00 грн, за травень 2024 року 128839,00 грн, за червень 2024р. 61097,07 грн, за серпень 2024р. 58839,00 грн , за вересень 2024 р. 58505, 43 грн, за жовтень 2024 року 59055, 00 грн (а.с.44)

Відповідно до платіжних інструкцій АТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2 перераховано кошти на рахунок позивачки: 13.06.2024 року в розмірі 15000 грн, 26.07.2024 року - 15000 грн, 13.08.2024 року - 15000 грн, 13.09.2024 року - 15000 грн, 14.10.2024року - 15000 грн.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 981 та патогістологічного дослідження від 31.07.2024р. встановлено, що у ОСОБА_1 наявне захворювання, діагноз: папілярна карцинома правої частки щитоподібної залози, проведено оперативне лікування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною 3статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, сплата аліментів одним з батьків, а в даному випадку батька, який живе окремо, є однією з форм його участі в утриманні дітей. Оскільки відповідач є батьком дитини, тому нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття.

Відповідач як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі вказував, що має можливість сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн.

За правилами ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Таким чином, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про необхідність стягення аліментів у твердій грошовій сумі не заслуговують на увагу, оскільки спосіб, у який будуть стягуватися аліменти залежить від волі виключно стягувача, а не платника.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, рішення суду про стягнення аліментів на рівні частки від доходу відповідача узгоджується із вимогами Закону і фактичними обставинами справи.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини.

При цьому судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, яка не працює та не має самостійного заробітку, оскільки доглядає малолітню дитину сторін, якій не виповнилося три роки; матеріальний стан відповідача, який є працездатним, перебуває на військовій службі.

Із платіжних інструкцій АТ КБ "ПриватБанк" встановлено, що ОСОБА_2 перераховано кошти на рахунок позивачки: 13.06.2024 року в розмірі 15000 грн як аліменти за червень 2024 року, 26.07.2024 року - 15000 грн як аліменти за липень 2024 року, 13.08.2024 року - 15000 грн як аліменти за серпень 2024 року, 13.09.2024 року - 15000 грн як аліменти за вересень 2024 року, 14.10.2024року - 15000 грн як аліменти за жовтень 2024 року (а.с.47-51)

Ці обставини позивачка а ні під час розгляду справи судом першої інстанції, а ні у відзиві на апеляційну скаргу не заперечила, як і не заперечила переписку у соціальній мережі Viber щодо надання відповідачу номера банківської карти НОМЕР_3 для перерахунку коштів на утримання дитини (а.с.46).

При цьому суд не приймає докази, подані відповідачем про сплату аліментів за червень та липень 2024 року, оскільки у матеріалах справи відсутні жодні дані про те, що вони перераховані на банківську карту позивачки і вона їх отримала.

Таким чином, із матеріалів справи встановлено, що подаючи позов у вересні 2024 року, позивачка отримала аліменти від відповідача на утримання дитини як у серпні, так і у вересні і у жовтні 2024 року і цей розмір відповідає частині заробітної плати відповідача за вересень та жовтень 2024 року , тому у суду не було підстав стягувати аліменти від дня подання позову.

Хоча і положеннями частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, але сплата аліментів за ініціативою платника не суперечить загальним положенням Сімейного законодавства України щодо утримання дитини, тому у разі встановлення таких обставин судом має бути врахована.

На ці обставини суд першої інстанції уваги не звернув, стягнувши аліменти з дня подання позову.

Отже, в цій частині рішення суду підлягає зміні, а аліменти на утримання дитини стягненню з 01 листопада 2024 року.

Крім того, судом першої інстанції не застосовані положення абзацу другого частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, відповідно до яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про застосування яких не зазначено у резолютивній частині судового рішення.

Щодо утримання дружини до досягнення дитиною трьох років слід виходити з такого.

Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки не звільняє відповідача від обов`язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка через стан здоров`я та необхідність догляду за дитиною не має можливості працювати та отримувати дохід

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідач є працездатним, перебуває на військовій службі та має можливість надавати утримання позивачці, враховуючи стан її здоров`я, та яка не працює, не має самостійного заробітку, та з якою проживає їх спільна дитина, якій не виповнилося три роки.

Виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення трьохрічного віку дочкою ОСОБА_3 .

При цьому жодних доказів про те, що відповідачем сплачувалися кошти на утримання дружини за минулий період суду не надано.

Твердження відповідача що майже уся його заробітна плата витрачається на його матеріальне забезпечення (одяг, медикаменти, розхідні матеріали, тощо) та забезпечення його підрозділу не приймаються судом, оскільки інтереси дитини превалюють над усіма іншими інтересами, а також не можна нівелювати і право матері дитини на утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч. 1 та 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме щодо часу стягнення аліментів та незастосування закону, який підлягав застосуванню щодо мінімального розміру аліментів, що є неправильним застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення доповнити словами «але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Абзац третій резолютивної частини рішення викласти в такій редакції: «Стягнення аліментів на дитину розпочати з 01 листопада 2024 року».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

І.В. Бойчук

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.