Номер провадження: 22-ц/813/1713/25
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру в обґрунтування якої зазначила, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьком малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач - ОСОБА_2 .

Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню спільної дитини - сина ОСОБА_4 , участі в його виховані не приймає.

Так, ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, та взагалі не спілкується із дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, що є свідченням того, що відповідач ухиляється від виховання дитини та свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками.

Зазначає, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2012 року у цивільній справі № 2-5185/11 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , при цьому шлюбні відносини та спільне проживання було припинено значно раніше, а саме: з серпня 2011 року, що встановлено вказаним рішенням суду про розірвання шлюбу, та з даного періоду часу відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, вчасно не сплачує аліменти та не надає будь-яких грошових коштів взагалі на утримання дитини, не піклується про неї та не спілкується з дитиною, не проводить з нею дозвілля тощо.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2012 року у цивільній справі № 2-5436/11р 2012 року задоволено частково позов ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 07 грудня 2011 року до 18 листопада 2027 року, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане судове рішення набрало законної сили 24 січня 2012 року, на його виконання Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 16 лютого 2012 року видано виконавчий лист, який на даний час перебуває на примусовому виконанні Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідач все одно матеріально не забезпечує малолітню дитину.

Посилається, що на час звернення з позовом до суду заборгованість по сплаті аліментів за вказаним судовим рішенням на утримання дитини ОСОБА_4 складає 24352 гривень 85 копійок, що вбачається з листа Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 липня 2023 року № 44307/21.3 та наданим з ним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 10 липня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, у зв`язку з систематичною несплатою аліментів в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4 державним виконавцем відносно ОСОБА_2 винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю та іншими подібними пристроями; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; накладено арешт на все нерухоме майно. Вказане підтверджується листом Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18 серпня 2023 року № 52784/21.03.

Відповідач ніколи не звертався до органів опіки та піклування за місцем реєстрації місця проживання та за місцем фактичного мешкання дитини та суду з метою визначення форм його участі як батька у вихованні дитини, усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, якщо такі б були. Вказані обставини свідчать про те, що він не цікавиться життям власної дитини та не дбає про неї.

Позивач просила суд позбавити громадянина ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої (неповнолітньої) дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити розмір аліментів, визначений рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2012 року на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір 8000 грн, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 29 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розподілити судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 24 травня 2024 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру, відмовив. Попередив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поклав на службу у справах дітей Білгород - Дністровської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських обов`язків.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, позивач та його представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, а також, що неналежне виконання його батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дитини. Суд погодився з висновком органу опіки та піклування про те, що на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасним, так як позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконають своїх батьківських обов`язків і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини, а налагодження родинних зв`язків, близьких та довірливих відносин у сім`ї буде лише сприяти позитивному результату у долі дитини.

Щодо стягнення з відповідача аліментів шляхом зміни їх розміру, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не приєднано доказів зміни матеріального стану відповідача у бік покращення, не надано жодного доказу покращення доходів відповідача, виходячи з відсутності доказів погіршення матеріального чи сімейного стану отримувача аліментів чи стану здоров`я дитини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знайшов правових підстав для необхідності зміни способу стягнення аліментів, встановленому за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2012 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2024 року у цивільній справі № 495/10536/23, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру задовольнити, розподілити судові витрати, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що на момент пред?явлення позову до суду першої інстанції заборгованість по сплаті аліментів за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2012 року на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 склала 24352 гривень 85 копійок, що вбачається з листа Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 липня 2023 року № 44307/21.3 та наданим з ним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 10 липня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4. Відповідач ОСОБА_2 , який в силу положень ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язаний вживати заходів щодо виховання дитини, в тому числі шляхом її утримання, не забезпечує виконання зазначеного судового рішення та не надає на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 грошових коштів на загальну суму 24352 гривень 85 копійок, які зобов?язаний був надати також й в силу положень ст.129-1 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, якими визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначає, що всупереч вимог ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, якими визначено, що батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», відповідач - ОСОБА_2 не забезпечує підготовку дитини до самостійного життя, не створює передумов для отримання освіти, що підтверджується показаннями свідків, які викликалась у судове засідання, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які надали об?єктивні та достовірні відомості щодо предмету спору поза розумним сумнівом, оскільки свідки, про допит яких заявляв відповідач, виявились його родичами, а їх показання були спростовані повністю письмові доказами, наявними в матеріалах справи, та питаннями сторони позивача.

Скаржник посилається, що висновок органу опіки та піклування не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов?язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, у матеріалах та документах органу опіки та піклування наявна думка неповнолітньої дитини, яка вказала про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також пояснила, що батько не приймав та не приймає участі у його вихованні, вказані обставини підтверджені дитиною й в суді першої інстанції.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснювалось ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснювалось Виконавчому комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області право подання до апеляційного суду пояснення у письмовій формі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 05.07.2024 року отримав 08.07.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 копію ухвали про відкриття провадження від 05.07.2024 року та копію апеляційної скарги отримала 18.08.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області копію ухвали про відкриття провадження від 05.07.2024 року та копію апеляційної скарги отримав 08.07.2024 року та 02.07.2024 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на 3 групі інвалідності, інвалідність з дитинства, та отримує соціальну допомогу, з якої щомісячно стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_6 . Так, за період з січня 2023 року по вересень 2023 року відповідач загалом сплатив аліменти на суму - 17066 грн, також частково сплачує заборгованість по аліментам. Відповідач ОСОБА_2 свій батьківський обов?язок щодо утримання сина виконує, свідомо ставиться до погашення заборгованості по аліментам. Фактично мати дитини посилається на заборгованість по аліментам, як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, що є неправомірним, оскільки наявність заборгованості по аліментам сама по собі не с підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав, відповідач посилається на постанови Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 761/2855/17, від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17. Зазначає, що відповідач з сином проводить вільний час: відвідують культурні місця, наприклад Білгород - Дністровську фортецю, лиман, кав?ярні, тощо, що підтверджується відповідними світлинами.

Посилається, що вимога позивача щодо зміни розміру аліментів з частини всіх видів заробітку щомісяця на 8000,00 грн щомісячно с незаконною на не обґрунтованою, оскільки підстав для зміни розміру аліментів наразі немає і жодного доказу, яким би ця вимога обґрунтовувалася позивачем не надано, пазивачем не доведена необхідність стягнення саме такої суми, не доведені обставини, якими б зумовлювалась така зміна, а саме: стягнення аліментів в розмірі 8000 грн щомісячно, які позивач намагається стягнути з відповідача є непомірно великими і в разі задоволення позову в цій частині призведе до виникнення чималої заборгованості по аліментам, які відповідач фактично не зможе виплатити, виходячи із розміру його доходу на даний час.

Враховуючи те, що думка дитини була з?ясована в суді першої інстанції і думка дитини не є єдиною підставою, яка враховуються при позбавленні батьківських прав представник відповідача просив, в задоволенні клопотання представника позивача про виклик неповнолітнього свідка до суду апеляційної інстанції відмовити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області судові повістки отримали11.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання викликати до суду апеляційної інстанції в якості неповнолітнього свідка у цивільній справі № 495/10536/23 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.02.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання про виклик неповнолітнього ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні в режимі відеоконференції просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, позивач та його представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, а також, що неналежне виконання його батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дитини. Суд погодився з висновком органу опіки та піклування про те, що на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасним, так як позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконають своїх батьківських обов`язків і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини, а налагодження родинних зв`язків, близьких та довірливих відносин у сім`ї буде лише сприяти позитивному результату у долі дитини.

Щодо стягнення з відповідача аліментів шляхом зміни їх розміру, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не приєднано доказів зміни матеріального стану відповідача у бік покращення, не надано жодного доказу покращення доходів відповідача, виходячи з відсутності доказів погіршення матеріального чи сімейного стану отримувача аліментів чи стану здоров`я дитини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знайшов правових підстав для необхідності зміни способу стягнення аліментів, встановленому за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2012 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 26 листопада 2009 року.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2012 року шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 ), зареєстрований 04 липня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород - Дністровський Білгород - Дністровського міськрайонного управлінні юстиції Одеської області, актовий запис № 166, розірвано.

Білгород - Дністровський міськрайонний суд рішенням від 11 січня 2012 року стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 07.12.2011 року до 18.11.2027 року, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно довідки виданої Мологівською селищної радою Білгород - Дністровського району № 1395 від 30.11.2023 року до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - син; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син. За характеристикою Мологівської сільської ради № 1397 від 30.11.2023 року, ОСОБА_1 характеризується добре. Заяв та скарг від жителів села та сусідів не надходило.

ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_2 від 27.12.2019 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства, встановлено довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 , виданим Пенсійним фондом України 19.10.2022 року.

За характеристикою виданою ГУНП РВ Білгород - Дністровського відділу поліції від 05.10.2023 року № 63/26541 за період проживання на території обслуговування Білгород - Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зарекомендував себе з посередньої сторони. Раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Скарг про порушення громадського порядку не надходило. На превентивному обліку за даними за ІПНП «Цунамі» не перебуває.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мологівської сільської ради від 08.12.2023 № 135, який затверджено рішенням виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 08.12.2023 року, захищаючи інтереси дитини, керуючись 4.2,4.5 ст.19, п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства», беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є недоцільним.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Мологівської сільської ради від 08.12.2023 № 135 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_16 відносно сина ОСОБА_17 , оскільки він є обґрунтованим та переконливим, в цілому ґрунтується на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, спілкування з матір`ю та батьком дитини, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вислухана думка дитини ОСОБА_4 .

У висновку зазначено, що проведена бесіда з матір`ю неповнолітнього - ОСОБА_1 , яка стверджує, що батько їх спільного сина ОСОБА_6 , зовсім не приділяє увагу дитині, не намагається спілкується з ним, матеріально не забезпечує. А також зазначила, що її теперішній чоловік - відчим ОСОБА_6 має намір усиновити свого пасинка.

Згідно виконавчого листа Білгород - Дністровського міськрайонного суду, справа № 2-5436/11 від 11.01.2012 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_18 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 07.12.2011 року до 18.11.2027 року, але не менше ніж 30% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку.

За розрахунками заборгованості по сплаті аліментів наданою від Білгород - Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області на 10.07.2023 року заборгованість ОСОБА_2 складала 24352,85 грн, на 13.10.2023 року - 18462,85 грн, на 06.12.2023 року - 13202,85 грн. З розрахунків вбачається, що ОСОБА_2 поступово сплачує заборгованість.

ОСОБА_2 органу опіки та піклування повідомив, що у нього з сином добрі стосунки, що кожного дня спілкується з сином у телефонному режимі та часто проводить з ним вільний час в місцях дитячих розваг, на підтвердження даного факту надані фото. Нещодавно святкували день народження сина та батька у родинному колі разом з дідусем та бабусею. Категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та планує надалі спілкуватися та підтримувати свого сина.

Службою у справах дітей встановлено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, про те на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасним, так як позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконають своїх батьківських обов`язків і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. Налагодження родинних зв`язків, близьких та довірливих відносин у сім`ї буде лише сприяти позитивному результату у долі дитини.

Як вбачається із тексту позовної заяви, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначила п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 не ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, обставини систематичного, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, не виконання свої батьківських обов`язків не підтверджені належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні 24 травня 2024 року судом першої інстанції в присутності спеціаліста психолога - ОСОБА_19 була заслухана думка неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , який зазначив, що спілкується з батьком, але рідко, не може сказати ні що погоджується з позбавленням батьківських прав чи що не погоджується, на світлинах він з батьком, фотографувався добровільно.

Позивачем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних, достатніх і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Посилання в апеляційній скарзі, як підставу для позбавлення батьківських прав, що ОСОБА_2 в силу положень ст. 150, ст. 180 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язаний вживати заходів щодо виховання дитини, в тому числі шляхом її утримання, не забезпечує виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2012 року, яким з відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не надає на утримання дитини грошових коштів на суму 24352,85 грн, колегія суддів не приймає.

Стягнення аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та вказує на спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, постанова Верховного Суду провадження № 61-2175св20, від 02 червня 2022 року у справі № 754/15490/18, провадження № 61-7195св20 та ін.).

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданим Білгород - Дністровським відділом державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області, який міститься в матеріалах справи, станом на 10.07.2023 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів склала 24352,85 грн, на 30.09.2023 року - 18462,85 грн, на 30.11.2023 року - 13202,85 грн.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач погашає заборгованість по сплаті аліментів.

Колегія суддів зауважує, що не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу та медичних установ, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні неповнолітнього сина і не розкривають усіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання скаржника на те, що відповідач ніколи не звертався до органів опіки та піклування з метою визначення його форми участі як батька у вихованні дитини, усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 159 СК України, яка передбачає, що той з батьків хто проживає окремо від дитини звертається за визначення способу участі у вихованні дитини у разі якщо йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні іншим із батьків з ким проживає дитина, у даній справі таких обставин не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позбавлення відповідача батьківських прав потрібно виключно в інтересах дитини, та необхідність вислухати думку дитини, викликавши її до суду апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 13.02.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання про виклик у судове засідання дитини для з`ясування її думки щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки думка дитини з`ясовувалася органом опіки та піклування Мологівської сільської ради у формі бесіди під час підготовки висновку, про що зазначено у самому висновку від 08.12.2013 року, та заслухана судом першої інстанції в присутності спеціаліста психолога - ОСОБА_19 . Заявляючи клопотання про виклик у судове засідання дитини скаржником не викладені обставини необхідності повторного з`ясування думки дитини, та які обставини не були зазначені дитиною.

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності (постанови Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 185/6994/15-ц, від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомив органу опіки та піклування, що у нього з сином добрі стосунки, що кожного дня спілкується з сином у телефонному режимі та часто проводить з ним вільний час в місцях дитячих розваг, на підтвердження даного факту надані фото. Зазначив, що нещодавно святкували день народження сина та батька у родинному колі разом з дідусем та бабусею. Категорично заперечував щодо позбавлення його батьківських прав та планує надалі спілкуватися та підтримувати сина

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції відповідач також заперечував проти задоволення позову, зазначав, що спілкується з дитиною, погашає заборгованість по аліментам.

В матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_20 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, тобто докази того відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, матеріали справи не містять.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17,від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, а також, що неналежне виконання його батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дитини.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання неповнолітнього сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини.

Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2024 року, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Водночас апеляційна скарга не містить посилання на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру,

Відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на відсутність обґрунтованих доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру, тому в цій частині оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов