Справа №463/6791/24
Провадження №2/463/404/25
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

21 лютого 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 5800 доларів США, що по курсу Нацбанку України на момент подачі позову становить 232000 гривень, і суми судового збору 1211 гривень.

Матеріали позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 19 липня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України наступного робочого дня 22 липня 2024 року отримано витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 23 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю такої вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України таповідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали. При цьому даною ухвалою було встановлено, що позов підсудний Личаківському районному суду м. Львова відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться на території Личаківського району м. Львова.

2 серпня 2024 року позивача подала до суду заяву, якою на виконання вказаної вище ухвали надала оригінал квитанції про доплату судового збору у розмірі 1191,28 грн.

12 серпня 2024 року позивач подала до суду пояснення, в яких на виконання ухвали суду про залишення позову без руху повідомила ідентифікаційний код відповідача, а також вказала, що інші дані такого їй не відомі.

3 вересня 2024 року позивач подала до суду заяву (пояснення), в якій додатково повідомила паспортні дані відповідача.

Ухвалою суду від 9 вересня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) осіб на 26 вересня 2024 року.

25 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила розглядати дану справу, призначену на 26 вересня 2024 року, без її участі, оскільки не зможе прийняти участь у судовому засіданні.

Водночас, в судовому засіданні 26 вересня 2024 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою у таке відповідача, про якого були відсутні відомості про вручення йому повістки про виклик у вказане засідання, наступний розгляд справи призначено на 16 жовтня 2024 року.

В судове засідання 16 жовтня 2024 року учасники процесу не з`явились, про причини неявки не повідомили, відтак розгляд справи було відкладено на 13 листопада 2024 року.

В судове засідання 13 листопада 2024 року учасники процесу повторно не з`явились та про причини неявки не повідомили, водночас оскільки відомості про вручення позивачу судової повістки були відсутні, розгляд справи було відкладено на 28 листопада 2024 року.

14 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяви, у яких просить видати їй рішення суду у даній справі, а також разом з рішенням повернути надану нею нотаріально завірену копію договору позики.

Водночас в судове засідання 28 листопада 2024 року учасники процесу також не з`явились, у зв`язку неякою учасників, зокрема першою неякою в судове засідання належним чином повідомленого позивача, розгляд справи було відкладено на 13 січня 2025 року.

В судове засідання 13 січня 2025 року учасники процесу знову не з`явились, відтак розгляд справи було відкладено на 21 лютого 2025 року.

В судове засідання 21 лютого 2025 року позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, також не з`явилась, про причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи, чи будь яких інших клопотань до суду не подала. Відповідач в дане судове засідання теж не прибув.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Так частинами 1, 5 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

При цьому згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Також відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, таку неодноразово було призначено судом до розгляду в судових засіданнях, в які здійснювався виклик учасників справи, зокрема виклик позивача відповідно до положень абзацу 1 ч. 6 ст. ЦПК України здійснювався шляхом надсилання судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштовими засобами за місцем проживання, вказаним позивачем в позовній заяві, а також додатково повідомленнями на номер телефону позивача, також зазначений у такому, водночас позивач в жодне судові засідання не з`явилась, явку представника не забезпечила, та про причини неявки такого не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності подала лише щодо судового засідання, яке було призначене на 26 вересня 2024 року, та в якому справу не було розглянуто, після чого клопотання про розгляд даної справи за її відсутності загалом суду не подала, поданий позов не підтримала.

Більшість поштових відправлень, що скеровувались на адресу позивача, повернулись до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що є належним повідомленням особи про дату, час та місце розгляду справи, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6.

Так факт належного повідомлення позивача про дату, час та місце призначених судових засідань підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями та довідками. Зокрема згідно з рекомендованим повідомленням про вручення судову повістку про виклик у судове засідання 28 листопада 2024 року було вручено позивачу 23 листопада 2024 року; судова повістка про виклик позивача в судове засідання 13 січня 2025 року, скерована засобами поштового зв`язку, повернулась до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, водночас згідно з довідкою від 28 листопада 2024 року таку було доставлено позивачу повідомленням в месенджер «Viber»; судова повістка про виклик позивача в дане судове засідання - 21 лютого 2025 року, скерована засобами поштового зв`язку, також повернулась до суду без вручення, при цьому згідно з довідкою від 14 січня 2025 року таку було доставлено позивачу повідомленням в месенджер «Viber», у якому позивача зокрема було попереджено, що наслідки неявки визначені в ст. 223 ЦПК України. Відтак з наведеного вбачається, що позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилась в дане судове засідання.

В своєму рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 у справі №1-9/2011 Конституційний Суд України зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

При цьому відповідно до ч. 1 вказаної статті Кодексу учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

А частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»). Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 2 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Оскільки жодних підтверджуючих доказів про неможливість з`явитись в судове засідання не представлено, клопотання про відкладення розгляду справи позивачем не подано, відтак суд не вбачає жодних обставин, які б перешкоджали позивачу з`явитись в судове засідання та вжити заходів щодо участі у розгляді даної справи. Окрім того, ухилення позивача від участі в судовому розгляді поданого нею ж позову порушує права іншої сторони.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» він зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Відтак згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача (представника позивача у даному випадку) і у разі повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведене кореспондується із правовими висновками, викладеними ряді у постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, зокрема у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, у справі № 658/1141/18 від 21 вересня 2020 року.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач відповідно до положень ЦПК України про розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку, з моменту пред`явлення позову до суду зобов`язана була цікавитись розглядом такого та проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, відтак суд приходить до висновку, що позов слід залишити без розгляду.

З врахування наведеного та керуючись ст.ст. 44, 58, 60, 128, 131, 223, 257, 260, 261, 279, 353, 354 ЦПК України, суд -

постановив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: Стрепко Н.Л.