Справа № 559/3686/24
Провадження № 2/559/146/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі головуючої судді Жуковської О.Ю., з участю секретаря судового засідання Окренець Д.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Альонова Мар`яна Борисівна до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1.1 В обґрунтування позовних вимог, представниця позивача посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2020, під час спільного подружнього життя подружжя придбало житловий будинок із земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 та оформили право власності на відповідачку. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05.08.2024 шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення позивач з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, на якому він розташований. Позивач має намір поділити майно шляхом визначення за ним частини будинку та частини земельної ділянки для його обслуговування, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

1.2 Представницею відповідачки подано відзив на позовну заяву, згідно якого позивачка позовні вимоги визнає повністю. У відзиві вказує, що позивач тривалий час перебуває за кордоном, жодних розмов щодо розподілу житлового будинку між ним та відповідачкою не було, в яких би вона заперечувала його право на частину. Відповідачка просила позивача приїхати в України і оформити це юридично, одна він не виявив такого бажання. Вважає, що жодного спору не існує, житловий будинок є дійсно спільним майном подружжя. Проте проведена його оцінка є значно завищеною, адже він потребує ремонту та значного вкладення коштів. Щодо стягнення з відповідачки судового збору зазначає, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 15140 грн., що не відповідає вимогам закону, отже зайво сплачений судовий збір в сумі 6056 грн. може бути повернутий позивачу за його заявою і не може покладатися на відповідачку. Тому, оскільки ОСОБА_2 визнає повністю позовні вимоги, з неї підлягає стягненню лише 50% судового збору, а саме 4542 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що заявлений розмір у сумі 10000 грн. є недоведеним та завищеним, не спів мірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, вважає, що витрати на правничу допомогу не можуть перевищувати 5000 грн.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 07.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 24.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Представниця позивача адвокат Альонова М.Б. згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивача. Зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов.

Представниця відповідачки адвокат Лопухович А.О. подала до суду заяву, згідно якої розгляд справи просить проводити у відсутності сторони відповідача. Зазначила, що ОСОБА_2 позовні вимоги визнає, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідачки 50% сплаченого позивачем судового збору, а саме 4542 грн., а надміру сплачений судовий збір повернути позивачу з державного бюджету. Докази щодо витрат на правову допомогу не надано, заперечення щодо них зазначені ц відзиві на позов.

Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 2002 року. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05.08.2024 шлюб між сторонам розірвано, рішення набрало законної сили 05.09.2024 (а.с.16-17).

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями площею 94,2 кв.м., 02.04.2013 зареєстрований та на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0614 га. Кадастровий номер :01:003:3000 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Відповідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 10.10.2024, вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 складає 1265058,48 грн. Оціночна вартість земельної ділянки - 21,62 грн. (а.с.31-33).

IV. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №161/14048/19, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

5.1 Під час розгляду справи відповідачка визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тож, дослідивши надані сторонами докази, суд робить висновок про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Досліджені судом докази достовірно вказують на те, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку. Тому зазначене нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та поділ спільного майна подружжя в рівних частках.

5.2 Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу, максимальний розмір судового збору становить 9084,грн. При подані даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. Відтак, наявні підстави для повернення останньому з державного бюджету 6056,00грн. надміру сплаченого судового збору, а решту 9084,00 грн. слід стягнути з відповідачки у справі відповідно до ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що заява про визнання позову відповідачкою подана до розгляду справи по суті, наявні підстави для повернення останньому із державного бюджету 4542,00 грн, що становить 50% від сплаченого позивачем судового збору, а інші 4542,00 грн - стягнути із відповідачки.

Керуючись ст. 4, 10, 18, 44, 76, 81, 88, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст. 69, 70, 71, 83, 364, 365 ЦК, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. 120 ЗК України суд,-

ВИРІШИВ:

позов задовольнити: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житловий будинок, загальною площею 94,2 кв.м. та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за кадастровим номером :01:003:3000, загальною площею 0,0614 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати 1/2 частину житлового будинку загальною площею 94,2 кв.м. та 1/2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за кадастровим номером :01:003:3000, загальною площею 0,0614 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , на праві власності за ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок.

Повернути ОСОБА_3 з Державного бюджету 10 598 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто вісі) гривень 00 копійок сплаченого судового збору, згідно квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від 02.10.2024 та квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від14.10.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації с. Велика Бушинка, Немирівський район Вінницька область, РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Альонова Мар`яна Борисівна, адреса вул. Лисенка, 11 офіс 6, м. Дубно, Рівненської області, електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідачки: адвокат Лопухович Алла Олександрівна, адреса вул. Д.Галицького, 12, м. Дубно, Рівненської області, електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_4 , тел. НОМЕР_3 .

Суддя О.Ю. Жуковська