Провадження № 4-с/161/2/25
У Х В А Л А

12 лютого 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.

секретаря Дмитроци Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С.

Свої вимоги мотивує тим, що він є боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/16776/21 від 22.08.2023 року про стягнення з нього на користь АТ «Універсал Банк» боргу в розмірі 15739,12 грн. та 2270,00 грн. судового збору.

Вказує, що 22.08.2023 року приватним виконавцем Пирогою С.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72581800, а 15.08.2024 року постанову про арешт коштів, зокрема на картковий рахунок, на який надходить заробітна плата та соціальні виплати і який є єдиним джерелом його існування.

Вважає, що вказана постанова винесена з порушенням законодавства, порушує його права та законні інтереси.

У зв`язку з чим, просить визнати дії приватного виконавця щодо накладення арешту на рахунок, на який здійснюється перерахування заробітної плати і соціальних виплат неправомірними та зобов`язати його зняти арешт.

Представник заявника до початку розгляду справи по суті подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, скаргу підтримує та просить задовольнити.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності за наявними у справі доказами.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скаргу підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення ухваленого до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. від 22.08.2023 року відкрито виконавче провадження №72581800 стосовно примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/16776/21 від 22.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» боргу в розмірі 15739,12 грн. та 2270,00 грн. судового збору. (а.с. 7).

Крім того, постановою приватного виконавця у вказаному виконавчому провадженні від 15.08.2024 року накладено арешт на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику (а.с. 8).

Із довідок, виданих АТ КБ «Приватбанк», слідує, що ОСОБА_1 має в банку картку НОМЕР_1 , на яку отримує соціальні виплати та заробітну плату (а.с. 11, 12).

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 вказаного Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз.2 ч.2 ст. 59 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (п. 1 ч. 4 ст.59 Закону).

Відповідно до пп.12 п.3 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №162, поточний рахунок - рахунок (включаючи рахунок із спеціальним режимом використання), що відкривається банком клієнту для зберігання коштів і виконання платіжних операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державний або приватний виконавець здійснює його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, стаття 48 Закону встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Тобто, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

Отже, приватний виконавець діяв правомірно щодо накладення арешту на зазначені кошти, оскільки, накладаючи арешт на рахунок, приватний виконавець визначив порядок виконання постанови про арешт коштів боржника, - із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відтак саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 вказаного Закону .

Зазначене дозволяє дійти висновку, що дії приватного виконавця щодо накладення арешту на кошти, що містяться на спірному банківському рахунку є правомірними; поточний рахунок використовувався скаржником не лише для виплати заробітної плати та /або соціальних виплат, на вказаний рахунок здійснювалися також і нецільові надходження; на переконання суду саме банк, у якому відкритий рахунок та який виконував платіжні інструкції приватного виконавця, мав ідентифікувати кошти, що надійшли як заробітна плата скаржника, та відмовити у виконанні платіжної вимоги приватного виконавця.

За таких обставин дії приватного виконавця щодо примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, є правомірними, а тому у цій частині у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Водночас, вимога скаржника в частині зобов`язати приватного виконавця вжити заходів щодо зняття арешту з коштів заробітної плати ОСОБА_1 на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

За правилами ч.2, 3 ст. 70 Закону «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Отже, виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника у разі стягнення, зокрема заборгованості за кредитним договором, лише у розмірі не більше 20 відсотків заробітної плати і таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Отже, враховуючи наведене, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника, поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, окрім передбачених частиною першою статті 72 Закону «Про виконавче провадження» випадків. Якщо ж такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому, на кошти, що знаходяться на рахунках, та які не є коштами, що складають заробітну плату та відповідні соціальні виплати, таке обмеження не розповсюджується.

За змістом ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, враховуючи, що на рахунок ОСОБА_1 , з якого він просить зняти арешт, дійсно зараховується заробітна плата останнього та зважаючи на граничний розмір відрахувань із заробітної плати у встановлених законом випадках, то суд вважає вимоги заявника в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 353, 447-451 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогу Сергія Степановича вжити заходів щодо зняття арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата та соціальні виплати ОСОБА_1 на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк».

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 17 лютого 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Кихтюк Р.М.