КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/8155/24 Головуючий у 1 інстанції: Шевчук А.В.
провадження №22-ц/824/4273/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Гаєвої Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року позивач ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за необліковану електричну енергію за актом про порушення №003972 від 16.02.2022 року у розмірі 421,17 грн, за актом про порушення №002968 грн від 10.08.2023 року у розмірі 28 575,78 грн та суми сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» зазначав, що вони є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», яке здійснює постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає споживач ОСОБА_1 .

Вказував, що 16.02.2022 року за адресою відповідача в ході обстеження приладу обліку електроенергії виявлено самовільне підключення до електричної мережі поза розрахунковим засобами обліку електричної енергії, про що складено акт про порушення №003972.

16 серпня 2023 року у відповідності до зазначених вимог ПРРЕЕ відбулося засідання комісії з розгляду актів порушень правил користування електричною енергією для населення. На засідання комісії споживач не з`явився. На засіданні комісії було вирішено провести розрахунок обсягу та вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПРРЕЕ, за період від 14.02.2022 року до 16.02.2022 року, відповідно до п.8.4.11 та за формулою №8, визначеною главою 8.4 розділу VIII ПРРЕЕ, нарахована сума склала 421,17 грн.

Зазначав, що 10.08.2023 року за адресою відповідача в ході обстеження приладу обліку електроенергії виявлено самовільне підключення до електричної мережі поза розрахунковим засобами обліку електричної енергії, про що складено акт про порушення №002968.

Також вказував, що 26.09.2023 року у відповідності до зазначених вимог ПРРЕЕ відбулося засідання комісії з розгляду актів порушень правил користування електричною енергією для населення. На засідання комісії споживач не з`явився. На засіданні комісії було вирішено провести розрахунок обсягу та вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПРРЕЕ за період від 14.02.2022 року до 16.02.2022 року, відповідно до п.8.4.11 та за формулою №8, визначеною главою 8.4 розділу VIII ПРРЕЕ, нарахована сума склала 28 575,78 грн.

Однак, станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість за актом про порушення та спожиту електричну енергію споживачем не погашена, не зважаючи на вимогу сплатити вказану заборгованість.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» заборгованість за необліковану електричну енергію за актом про порушення №003972 від 16.02.2022 року в розмірі 421,17 грн, за актом про порушення №002968 грн від 10.08.2023 року в розмірі 28 575,78 грн, сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1 000 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду в частині часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, зміну рішення в цій частині та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та зарахування їх на рахунок.

В обґрунтування скарги вказує, що з метою забезпечення представництва інтересів позивача в суді в даній справі, та надання інших видів правової допомоги позивач уклав з АО «ПЕРШИЙ РАДНИК» договір про надання правової допомоги №308-20 від 15.04.2020 та додаткову угоду №3, № 4 до договору, копії яких наявні в матеріалах справи.

В п.1.3. Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 28.04.2021 сторони узгодили, що зміст, обсяг, вартість Послуг, номер судової справи, в межах якої надається правова допомога, та судова інстанція відображається Сторонами в Акті наданих послуг.

Відповідно до п.3.1 Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 28.04.2021 приймання-передача Послуг за цим Договором здійснюється Сторонами за Актами наданих послуг, що є підтвердженням надання правової допомоги за цим Договором.

За п. 3.2. договору про надання правової допомоги № 308-20 від 15.04.2020 Акт наданих послуг складається та підписується Виконавцем за результатом надання Послуг в день прийняття судом першої або апеляційної або касаційної інстанції судового рішення, яким закінчується розгляд справи у суді відповідної інстанції.

Згідно з п.4.2. додаткової угоди №3 від 15.04.2021 до договору про надання правової допомоги розмір гонорару, який має сплатити Клієнт, визначається згідно з Актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якої надавалась правова допомога. Розмір гонорару може бути змінено за взаємною домовленістю сторін.

Відповідно до п.4.6. додаткової угоди №3, оплата наданих Послуг та компенсація витрат здійснюється Клієнтом за фактом їх надання (понесення) на підставі погоджених та підписаних сторонами Актів наданих послуг впродовж 15 (п`ятнадцяти) календарних днів, з моменту вступу рішення суду по справі, в межах якої надавалась правова допомога, в законну силу.

Отже, сторони встановили два варіанти обчислення вартості наданих послуг (гонорару), погодинно або у фіксованому розмірі. Конкретний розмір гонорару по конкретній справі встановлюється Актами наданих послуг, які є підтвердженнями надання правової допомоги по Договору.

Вказує, що в Акті надання послуг наведений детальний перелік наданих адвокатом послуг при розгляді справи в суді першої інстанції, та в п.2 Акту встановлено фіксований розмір гонорару в сумі 5 000 грн., що повністю узгоджується з укладеним сторонами правочином. Даний акт підписаний Клієнтом і Виконавцем та скріплений печатками.

Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги по цивільній справі 756/8156/24, Оболонський районний суд м. Києва не звернув увагу, на те що в акті надання послуг зазначено вартість послуг адвоката та вказано, що така вартість є фіксованою.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасніть оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 07.07.2021 року № 910/12876/19.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, cт.cт.1, 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та cт.204 Цивільного кодексу України, та всупереч висновкам, викладених у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 07.07.2021 року №910/12876/19, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Так, у позовній заяві позивач заявив про судові витрати, які він очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи та зазначив, що орієнтовний розрахунок судових витрат на момент подання позову складає 5 000 грн. У зв`язку з тим, що сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, та розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката, визначається за результатами розгляду справи і залежить від кількості годин, наданих послуг клієнту за договором надання правової допомоги, розрахунок вартості даних витрат буде подано з урахуванням ч.4 ст.137 ЦПК України.

Заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвокат Позивача подала 21.10.2024 через канцелярію Оболонського районного суду м. Києва.

На підставі вищенаведеного вбачається, що адвокатом Гаєвою Ю.В. дотримано вимоги статті 141 ЦПК України щодо строків подання заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу та доказів на підтвердження їх конкретного розміру.

Частиною першою статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Законодавець чітко зазначив підставу, коли понесені судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, не покладаються на сторони.

Зазначаємо, що адвокат Гаєва Ю.В. надає послуги ПРАТ «ДТЕК Київські електричні мережі» відповідно до договору про надання правової допомоги №308-20 від 15.04.2020, тобто, не за рахунок держави.

Натомість, Оболонський районний суд м. Києва задовольняючи вимогу про стягнення понесених витрат на професійну правову допомогу частково, порушує статтю 141 ЦПК України, адже, професійна правнича допомога входить до складу судових витрат, які підлягають розподілу, порушує статтю 137 ЦПК України, тому, що законодавством чітко визначено обставину, на підставі якої понесені судові витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката не покладаються на сторони.

Вважає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено докази позивача про понесені ним витрати на правничу допомогу, а саме порядок обчислення витрат на правову допомогу, який може бути встановлений у фіксованому розмірі згідно Договору про надання правової допомоги №308-20 від 15.04.2020 в редакції Додаткової угоди №3 від 28.04.2021 до Договору, Додаткової угоди №9 від 19.12.2023 та Акту наданих послуг від 21.10.2024 де зазначено про фіксовану вартість наданих послуг в сумі 5 000 грн.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12.05.2020 зі справи №904/4507/18, в контексті правовідносин, які склались у даній справі між Позивачем та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ПЕРШИЙ РАДНИК» при визначенні суми витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних із розглядом справи, в суді першої інстанції повинен був не обмежуватись лише посиланням на вимоги ч.3 ст.141 ЦПК України, а повинен був надати оцінку заявленій ПРАТ «ДТЕК Київські електромережі» сумі на предмет її обгрунтованості, необхідності та неминучості, та відповідно оцінити, чи відповідають такі витрати критерію реальності та розумності їхнього розміру.

Отже, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, встановлені ч.5 статті 263 ЦПК України, в частині повноти та всебічного з`ясування обставин, на які посилався позивач у заяві про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, що призвело до часткового задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката позивача, понесених під час розгляду справи в першій інстанції.

Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі

№ 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22), пункт 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційну скаргу подано щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, тому в іншій частині рішення не переглядається.

Судом встановлено, що у липні 2024 року позивач ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за необліковану електричну енергію за актом про порушення №003972 від 16.02.2022 року у розмірі 421,17 грн, за актом про порушення №002968 грн від 10.08.2023 року у розмірі 28 575,78 грн та суми сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн.

Встановлено, що у позовній заяві позивач заявляв про судові витрати, які він очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи та зазначав, що орієнтовний розрахунок судових витрат на момент подання позову складає 5 000 грн.

Також до позовної заяви представник позивача долучив Договір №308-20 від 15.04.2020 року, Додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги №308-20 від 15.04.2020 року від 30 грудня 2020 року, Додаткову угоду №3 до договору про надання правової допомоги №308-20 від 15.04.2020 року від 28 квітня 2021 року, Додаткову угоду №4 до договору про надання правової допомоги №308-20 від 15.04.2020 року від 24 грудня 2021 року та Додаткову угоду №9 до договору про надання правової допомоги №308-20 від 15.04.2020 року від 19 грудня 2023 року.

За ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п1 ч. 3 с. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).

На підставі ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Згідно матеріалів справи вказана цивільна справа є малозначною, сторони не брали участь у судовому засіданні, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку в тому, що розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони та вважав правильним та доцільним стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 1 000 грн.

Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Гаєвої Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: