Справа №447/2953/22 Головуючий у 1 інстанції:Друзюк М.М.
Провадження №22-ц/811/1477/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області а складі судді Друзюк М.М. від 27 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Дане рішення оскаржило Акціонерне товариство «Сенс Банк».

В апеляційній скарзі просять рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначають, що по кредиту №600/07-166 був укладений договір про внесення змін №3 від 27.05.2016 року. Відповідно до п. 2.1 Договору про внесення змін № 3 від 27.05.2016 року, заборгованість за Кредитом у сумі 277 632,37 грн. Згідно з п.2.2 Договору про внесення змін №3 від 27.05.2016 року, заборгованість по процентам за користування Кредитом у сумі 133 263,51 грн. У п.3.3 Договору про внесення змін № 3 від 27.05.2016 року сторони домовились встановити порядок визначення процентної ставки. Даний договір підтверджує наявність діючих кредитних правовідносин після рішення суду, тобто даною угодою сторони пролонгували кредитні правовідносини, тому кредитні правовідносини не припинені. Також, вимог про дострокове погашення позичальнику не скеровувалось. Відбувалось періодичне погашення заборгованості позичальником, що спричиняло переривання строку позовної давності, що підтверджується також банківськими виписками по кредиту, та розрахунком заборгованості, що не заперечив відповідач.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, додаткових пояснень представника позивача, письмових пояснень представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, 1046, 1048, 1050, 1052, 1054 ЦК України.та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що 06.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №600/07-166 від 06.08.2007, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 250 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних з кінцевим терміном повернення 06.08.2022. Відповідач, як позичальник, згідно з умовами кредитного договору зобов`язувався точно в строки, обумовлені цим договором, повертати кредит в сумі 250 000 грн, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору від 06.08.2007 в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги позичальник забезпечує укладення між позичальником, майновим поручителем та кредитором іпотечного договору, за умовами якого передається кредитору в іпотеку будинок, за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п.п. 3.3.7, 3.3.8. договору кредиту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов"язання сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5. цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п.1.1. договору. Відповідно до п. 3.3.9. кредитного договору позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит , погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, передбачених п.п. 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 4.5.,5.4. цього договору. За умовами кредитного договору, у разі порушення (неналежного виконання) позичальником ( ОСОБА_1 ) обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.5. кредитного договору). Надалі між сторонами укладалися договори про внесення змін до договору кредиту від 06.08.2007. Відповідно до статуту АТ «Альфа-Банк», затвердженого 26.11.2019, останній є правонаступником всього майна, прав і зобов`язань АТ «Укрсоцбанк». Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ " Укрсоцбанк" у вересні 2013 року звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зокрема, невиконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) кредитного договору від 06.08.2007 в частині погашення кредиту із нарахованими процентами, покликаючись при цьому на п.п. 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору щодо обов`язку позичальника достроково повернути кредитні кошти. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10.04.2014 у справі № 447/2734/13-ц позов ПАТ " Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_1 задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 06.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алексєєвою Г.М. за реєстровим №3050, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 наступного нерухомого майна: - земельну ділянку площею 0,0634 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0047, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку і господарських будівель; - будинок АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 68,9 кв.м., в тому числі : кам"яний сарай "Б", кам"яна вбиральня " В", металевий навіс "Г" , огорожа "1", ворота " 2", огорожа "3", замощення "І", колодязь "К", шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження ( п.4.6.2. Іпотечного договору) з початковою ціною встановленою на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ " Укрсоцбанк". За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства " Укрсоцбанк" згідно Договору кредиту №600/07-166 від 06.08.2007р. укладеного між Публічним акціонерним товариством " Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 в розмірі 303326,52 грн. в тому числі : 277632,37 грн. заборгованість за кредитом та 22823,52грн. заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 1812,61 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 988,37грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, 53,98 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом та 15,66 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3033,26 грн. судового збору. Як встановлено судом при прийнятті рішення у справі № 447/2734/13-ц, оскільки заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 13.08.2013 складає 303 326, 52 грн, що є більшим розміру отриманого кредиту, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , третя особи ОСОБА_1 та звернув стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 06.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алексєєвою Г.М. за реєстровим № 3050, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,0634 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0047, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку і господарських будівель; будинок АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 68,9 кв.м., в тому числі : кам"яний сарай "Б", кам"яна вбиральня " В", металевий навіс "Г" , огорожа "1", ворота " 2", огорожа "3", замощення "І", колодязь "К". За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задоволив вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» згідно договору кредиту №600/07-166 від 06.08.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 в розмірі 303326,52 грн. Надалі, ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 02.09.2014 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.02.2014 у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.11.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02.09.2014 та постановлено нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.02.2014 у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, відстрочено виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.02.2014 на 2 роки. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача за період з 27.05.2016 по 03.11.2022 заборгованість за кредитом у розмірі 163 401,76 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 76 725,99 грн, разом 240 127,75 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають.

У грудні 2022 року АТ «Альфа Банк» (ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 20 березня 2023 року змінено найменування сторони відповідача з Акціонерного товариства «Альфа- Банк» на найменування Акціонерне товариство «Сенс Банк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило:

- стягнути з відповідача на користь позивача:

?163 401,76 грн заборгованість за кредитом,

?76 725,99 грн заборгованість за відсотками,

та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликались на те, що 06.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 600/07-166, за умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 250 000 грн. Проте, відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання не виконав належним чином , в результаті чого у нього станом на 04.11.2022 виник боргу в розмірі 163 401,76 грн. заборгованість за кредитом та 76 725,99 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується оригіналом розрахунку заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із абзацом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (частина четверта статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Істотною умовою договору іпотеки є зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання (стаття 18 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотека є видом застави (стаття 575 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).

Вказані правові висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 761/17280/16-ц.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04.07.2018 № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №600/07-166 від 06.08.2007, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 250 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних з кінцевим терміном повернення 06.08.2022. Відповідач, як позичальник, згідно з умовами кредитного договору зобов`язувався точно в строки, обумовлені цим договором, повертати кредит в сумі 250 000 грн, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору від 06.08.2007 в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги позичальник забезпечує укладення між позичальником, майновим поручителем та кредитором іпотечного договору, за умовами якого передається кредитору в іпотеку будинок, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.п. 3.3.7, 3.3.8. договору кредиту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5. цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п.1.1. договору.

Відповідно до п. 3.3.9. кредитного договору позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит , погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, передбачених п.п. 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 4.5.,5.4. цього договору.

За умовами кредитного договору, у разі порушення (неналежного виконання) позичальником ( ОСОБА_1 ) обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.5. кредитного договору).

Надалі між сторонами укладалися договори про внесення змін до договору кредиту від 06.08.2007, а саме, 10 липня 2008 року було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту №600/07-166 від 07.08.2007 року, відповідно до якої сторони домовились збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, передбаченої пунктом 1.1 Договору, встановивши її на рівні 18 процентів річних.

13 вересня 2012 року уклавши Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №600/07-166 від 06 серпня 2007 року сторони прийшли до взаємної згоди та встановили, що погашення залишку заборгованості позичальника за кредитом та процентами, що нараховані станом на 13 вересня 2012 року здійснюватиметься згідно з графіком, який є Додатком 1 до цього Договору про внесення змін, в наступному порядку: до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з жовтня 2012 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 12 вересня 2025 року (включно), на умовах, визначених Договором кредиту з урахуванням положень цього Договору про внесення змін.

З Договору про внесення змін від 27.05.2015 року №3 до Договору кредиту №600/07-166 від 06 серпня 2007 року вбачається, що станом на дату укладення цього Договору про внесення змін, заборгованість за Договором кредиту складає: заборгованість за Кредитом в сумі 277 632,37 грн.; заборгованість по процентам за користування Кредитом в сумі 133 263,51 грн. Сторони прийшли до взаємної згоди та встановили, що погашення залишку заборгованості Позичальника за Кредитом в сумі, зазначеній в п.2.1. цього Договору про внесення змін здійснюватиметься Позичальником згідно з графіком, який є Додатком 1 до цього Договору про внесення змін, в наступному порядку: до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з грудня 2016 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 12 вересня 2025 року (включно), на умовах, визначених Договором кредиту з урахуванням положень цього Договору про внесення змін.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ " Укрсоцбанк" у вересні 2013 року звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зокрема, невиконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) кредитного договору від 06.08.2007 в частині погашення кредиту із нарахованими процентами, покликаючись при цьому на п.п. 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору щодо обов`язку позичальника достроково повернути кредитні кошти.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10.04.2014 у справі №447/2734/13-ц позов ПАТ " Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_1 задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 06.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алексєєвою Г.М. за реєстровим №3050, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 наступного нерухомого майна:

- земельну ділянку площею 0,0634 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0047, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку і господарських будівель;

- будинок АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 68,9 кв.м., в тому числі : кам"яний сарай "Б", кам"яна вбиральня " В", металевий навіс "Г" , огорожа "1", ворота " 2", огорожа "3", замощення "І", колодязь "К", шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження ( п.4.6.2. Іпотечного договору) з початковою ціною встановленою на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ " Укрсоцбанк".

За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства " Укрсоцбанк" згідно Договору кредиту №600/07-166 від 06.08.2007р. укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 в розмірі 303326,52 грн. в тому числі: 277632,37 грн. заборгованість за кредитом та 22823,52грн. заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 1812,61 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 988,37грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, 53,98 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом та 15,66 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3033,26 грн. судового збору.

Як встановлено судом при прийнятті рішення у справі №447/2734/13-ц, оскільки заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 13.08.2013 складає 303 326, 52 грн, що є більшим розміру отриманого кредиту, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , третя особи ОСОБА_1 та звернув стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 06.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алексєєвою Г.М. за реєстровим № 3050, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,0634 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0047, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку і господарських будівель; будинок АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 68,9 кв.м., в тому числі : кам"яний сарай "Б", кам"яна вбиральня " В", металевий навіс "Г" , огорожа "1", ворота " 2", огорожа "3", замощення "І", колодязь "К". За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задоволив вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» згідно договору кредиту №600/07-166 від 06.08.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 в розмірі 303326,52 грн.

Надалі, ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 02.09.2014 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.02.2014 у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.11.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02.09.2014 та постановлено нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.02.2014 у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, відстрочено виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.02.2014 на 2 роки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів про те, що майно за рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10.04.2014 реалізоване, в матеріалах справи немає.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що у банку було відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитними коштами ОСОБА_1 за умовами кредитного договору від 06.08.2007 та зараховувати їх на погашення процентів за кредитним договором від 06.08.2007 за період заявлений до стягнення у цій справі, оскільки як вбачається з матеріалів справи, пояснень та доводів відповідача і розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №600/07-166 від 06.08.2007 року (а.с.6-7), відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості з 2016 по 2022 рік, відповідно до укладених, після згаданого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, додаткових угод до договору кредиту.

Доводи відповідача про те, що правовідносини припинились в 2013 році є безпідставними, в суді апеляційної інстанції нічим не підтверджені, суперечать матеріалам справи, а також його особистим доводам, оскільки як вбачається з доводів відповідача, банківських виписок та розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 періодично погашав заборгованість за кредитним договором в межах сум встановлених Договором про внесення змін від 27.05.2015 року №3 до Договору кредиту №600/07-166 від 06 серпня 2007 року у період з 2016 по 2022 рік, а тому слід вважати, що кредитні правовідносини були пролонговані, не припинялись та частково виконувались.

Відтак, доводи представника банку, про те, що договірні відносини тривали і після рішення 2013 року, з наданням відповідних підтверджень укладання додаткових договорів, є підставними та підтверджені і самим відповідачем.

Доводів погашення суми заборгованості за договором кредиту відповідач не навів та відповідних доказів не подав.

Тому, доводи позову слід визнати обґрунтованими та такими, що помилково не були враховані судом першої інстанції, як і доводи апеляційної скарги.

Тому такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову, яким слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №600/07-166 від 06.08.2007 року в розмірі 240127,75 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 квітня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №600/07-166 від 06.08.2007 року в розмірі 240127,75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П.Крайник

М.М. Шандра