Справа № 209/8317/24
Провадження № 2/209/310/25
У Х В А Л А

26 лютого 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Левицької Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Погрібної О.В.,

позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Красношлик Віктор Вікторович, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2024 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Красношлик Віктор Вікторович про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

22 листопада 2024 року на виконання вимог ухвали від 12 листопада 2024 року ОСОБА_1 подано до суду виправлену позовну заяву, у якій позивач просила суд:

встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 2006 року до часу офіційного одруження 02.06.2023 року, спочатку в квартирі, за адресою АДРЕСА_1 , а потім з 2009 року в будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , а саме: будинку, у АДРЕСА_3 , загальною площею 196 м.кв. та право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, земельній ділянці, на якій розташований будинок, кадастровий номер :01:016:0051, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд;

визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , а саме: земельна ділянка, кадастровий номер :01:016:0052, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд;

визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 а саме: Торгівельний комплекс, адреса: АДРЕСА_4 , загальною площею 107,7 м кв.;

визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 а саме: автотранспортного засобу марки FAW модель Х 10, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2020;

та стягнути з відповідачів судові витрати у вигляді сплати судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 листопада 2024 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Красношлик Віктор Вікторович, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності та призначено справу до розгляду у підготовче засідання в порядку загального провадження та призначено підготовче засідання з викликом учасників справи.

24 лютого 2025 року на адресу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про доповнення позовних вимог, у якій позивач зазначає про те, що ознайомившись із документами, що були подані відповідачами, вважає за необхідне змінити позовні вимоги, а відтак просить суд:

встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 2006 року до часу офіційного одруження 02.06.2023 року, спочатку в квартирі, за адресою АДРЕСА_1 , а потім з 2009 року в будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , а саме: будинку, у АДРЕСА_3 , загальною площею 196 м.кв. та право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, земельній ділянці, на якій розташований будинок, кадастровий номер :01:016:0052, площею 0,1 га;

визнати дійсним договір розподілу майна, від 20.06.2012, укладений після розлучення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ;

визнати за померлим ОСОБА_5 право особистої приватної власності на Торгівельний комплекс, адреса: АДРЕСА_4 , загальною площею 107,7 м кв.;

визнати за померлим ОСОБА_5 право особистої приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:016:0051, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель;

визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 а саме: автотранспортного засобу марки FAW модель Х 10, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2020; та стягнути з відповідачів судові витрати у вигляді сплати судового збору.

Позивач підтримала подану заяву, просила її задовольнити.

Представник відповідачів заперечив щодо прийняття поданої заяви, оскільки на його думку позивачем змінено предмет і підстави позову.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши подану позивачем заяву, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду. Вказане відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 01.11.2021 у справі № 405/3360/17.

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 06 грудня 2023 року у справі №337/804/23 (провадження № 61-12848св23) та від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20) зазначав, що на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

Також Верховний Суд звернув увагу на те, що ЄСПЛ притримується позиції, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (до прикладу, рішення у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, параграф 110, від 20 лютого 2014 року).

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно з п. 2 ч.2, ч.3 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Так, у постанові від 22.07.2021 у справі №910/18389/20 Верховний Суд дійшов висновку, що заміна позовних вимог іншими вимогами та/або доповнення позовних вимог новими вимогами, відбувається саме шляхом зміни предмету позову. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

В свою чергу, за висновками Верховного Суду не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Верховним Судом звернуто увагу, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предмет позову кореспондується із способами захисту права, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Верховним Судом зазначено, що необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про доповнення позовних вимог (зміну позовних вимог), встановлено, що заява подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України виходячи з наступного.

При поданні заяви (клопотання), передбачених пунктом 2 частини 2 статті 49 ЦПК України, позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Зі змісту заяви про зміну предмету позову (заяви про доповнення позовних вимог) вбачається, що позивач зокрема висуває вимогу про визнання дійсним договору розподілу майна, від 20.06.2012, укладеного після розлучення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ..

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №917/1369/17, від 16.03.2020 у справі №910/16651/19, від 12.09.2018 у справі №922/3655/16 майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Суд враховує, що позивачем при поданні первісної позовної заяви за вимогами немайнового та майнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 11589,06 грн, однак, як встановлено судом, в поданій 24.02.2025 заяві про доповнення позовних вимог заявлено нову позовну вимогу немайнового характеру, а саме позивач просить суд визнати дійсним договір розподілу майна, від 20.06.2012, укладений після розлучення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ..

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за вимогою немайнового характеру, яка заявлена фізичною особою сума судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн).

Таким чином, позивачу слід врахувати необхідність сплати судового збору за заявлену позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 1211, 20 грн.

Окрім того, судом встановлено, що до матеріалів справи позивачем не долучено договір купівлі-продажу транспортного засобу, який підтверджує визначену позивачем у розрахунку ціни позову його вартість.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дана заява не може вважатися такою, що відповідає вимогам ст.175-177 ЦПК України. Відтак вважаю за необхідне подану заяву залишити без руху в порядку статті 185 ЦПК України та встановити позивачу десятиденний строк для усунення недоліків.

Спосіб усунення недоліків заяви про збільшення позовних вимог полягає в наданні до суду документу що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Також позивачу до суду слід надати договір купівлі-продажу транспортного засобу, який підтверджує визначену позивачем у розрахунку ціни позову його вартість та надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 49, 175, 176, 177, 185, 189, 258-260, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Красношлик Віктор Вікторович, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, із врахуванням заяви про зміну предмету позову (заяви про доповнення позовних вимог) від 24 лютого 2025 року залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити вищевказані недоліки позовної заяви у десятиденний строк з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк заява буде вважатись неподаною та буде повернена зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Н.В. Левицька