Справа № 496/365/25
Провадження № 2-о/496/112/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Шаньшиної М.В.,

секретаря судового засідання Шурлакової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 16 січня 2025 року звернулася до Біляївського районого суду Одеської області, за участі заінтересованої особи: Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, та просить встановити факт що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є особою, яка в період з 08.04.1989 року, в тому числі станом на 24.08.1991 року, і до 21.03.2009 року постійно проживала на території Україні.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що Заявник ОСОБА_1 , яка є особою без громадянства та законно проживає на території України тривалий час, виявила

бажання набути громадянство України за територіальним походженням відповідно до статті 8 ЗУ «Про громадянство України», оскільки її рідна бабуся по материній лінії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності (24 серпня 1991 року). Готуючи документи для подачі в міграційну службу за місцем своєї реєстрації, Заявник зіткнулась із проблемою документального підтвердження факту саме постійного проживання на території України її бабусі, хоча вже мала довідку із сільської ради щодо її фактичного проживання та реєстрації з 1989 року у будинку АДРЕСА_1 , який належав її чоловіку ОСОБА_3 (рідний дід Заявника). Звернувшись з цього приводу за роз`ясненнями до Головного управління ДМС в Одеській області, там їй повідомили, що єдиним підтвердженням вказаного факту може бути лише судове рішення, жодні довідки міграційна служба як доказ не прийме до уваги. Таким чином, із врахуванням того, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання на території України рідної бабусі Заявника станом на 24 серпня 1991 року, а так само те, що від встановлення вказаного факту залежить виникнення права Заявника на набуття громадянства України, є необхідність у зверненні до суду для отримання відповідного судового рішення.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила розгляд справи проводити за відсутності, на заявлених вимогах наполягала.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Білоконь Н. в судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій проти заявлених вимог заперечував, вказала, що заявниця не зверталася до Державної міграційної служби України в Одеській області, не зверталася до територіальних підрозділів Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою встановленого зразка, не надала до ГУ ДМС жодних документів, зазначених у Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, отже не використала всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою є передчасним. Крім того, посилаючись на лист Верховного суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо, зокрема, належності до певної національності; набуття громадянства України громадянином іншої держави.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бєльці, Республіка Молдова, матір`ю заявниці є ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Бєльці 404, 21 березня 2012 року (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_2 батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 9)

Як вбачається з виписки із господарської книги виконавчого комітету Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу №17 від 08.04.1989 року та за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23.03.2009 року виданого Маяківською сільською радою Біляївського району Одеської області ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Маяки Біляївського району Одеської області (а.с.10).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08жовтня 1991року №1636-ХІІ«Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 13 листопада 1991 року проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року (підпункт «в» пункту 9 Порядку).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відтак, враховуючи вищезазначені докази, в їх сукупності, суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України станом на 24.08.1991 року.

Також, слід зазначати, що іншого шляху встановлення цього факту, на даний час немає, а його встановлення необхідно заявнику для подальшого звернення для отримання паспорта громадянина України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,27,77,81,263-265,293,315,317,319,354ЦПК України, Законом України «Про громадянство України», суд,

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є особою, яка в період з 08.04.1989 року, в тому числі станом на 24.08.1991 року, і до 21.03.2009 року постійно проживала на території Україні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Шаньшина