Справа № 201/6101/24
Провадження № 2/201/418/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

22.08.2024р. ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Гапонець А.А. (діє на підставі ордеру від 19.04.2024р. - 26) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. 1 - 6).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилалася на те, що відповідачці ОСОБА_2 , яка працювала на посаді заступника директора Дніпропетровського Державного «Театру опери та балету», в 1994 році було надано дозвіл на вселення до гуртожитку кв. АДРЕСА_1 . В подальшому відповідачка ОСОБА_2 , зареєструвалась за вказаною адресою, що підтверджується домовою книгою. Разом із відповідачкою ОСОБА_2 з 1994 року проживала її донька ОСОБА_4 (Позивач), з 1996 року проживав її син - відповідач ОСОБА_3 .

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2096 від 21.10.1999р. змінено правовий режим гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_2 і введено до складу загального державного житлового фонду для постійного проживання квартиронаймачів, залишивши його на балансі Театру опери та балету, виключивши приміщення із складу житлового фонду гуртожитків для малосімейних.

У 2014 році відповідачка ОСОБА_2 за власним бажанням переїхала до окупованої АР Крим, а відповідач ОСОБА_3 - до російської федерації, після чого останні жодного разу не повертались до місця реєстрації. Позивачка продовжила проживати у вказаній квартирі, утримуючи її та сплачуючи за комунальні послуги. Тобто понад десять років відповідачі без поважних причин не проживають в квартирі АДРЕСА_3 , їх особистих речей в квартирі не має, про що свідчать засвідчені сусідами акти, участі в утримані та ремонті квартири не приймають, добровільної згоди на зняття їх з реєстрації не надали, що призводить до додаткових нарахувань комунальних платежів, порушення права позивачки на вільне користування та реалізацією, передбаченим законом права позивача на приватизацію, тобто набуття у власність квартири.

Позивачка намагалась встановити місцезнаходження відповідачів, через свого представника подавала адвокатські запити до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації ГТУЮ у Дніпропетровській області, Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В зв`язку з викладеним, просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

Заяви учасників процесу по суті справи.

Правом на подачу відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачі не скористалися.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 01.07.2024р. вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 58).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 24.10.2024р. задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гапонець А.А. про витребування доказів, яке надійшло разом з позовною заявою (а.с. 72 73).

18.02.2025р. від представника позивачки - адвоката Гапонець А.А. надійшла заява, в якій вона просила суд розглядати справу за її відсутності та без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 107).

Відповідачі та представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були неодноразово повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с. 61-62, 80-81, 104-105).

Окрім того, оскільки позивачка повідомила, що відповідачі виїхали на тимчасово окуповану територію, судом розміщувалося оголошення по виклик на сайті «Судова влада України».

Враховуючи положення ч. 1 ст. 279, ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність підстав, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки ні позивачка, ні її представник не дали згоди на заочний розгляд справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що Дніпропетровський державний театр опери та балету листом №31/01-1994 до Начальника паспортного столу Жовтневого районі та відділу міліції просив прописати ОСОБА_2 до кімнати АДРЕСА_4 постійно (а.с. 17).

Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2096 від 21.10.1999р. змінено правовий режим гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_2 і введено до складу загального державного житлового фонду для постійного проживання квартиронаймачів, залишивши його на балансі Театру опери та балету, виключивши приміщення із складу житлового фонду гуртожитків для малосімейних (а.с. 16).

Згідно копії довідки про склад сім`ї ОСОБА_2 прописана та проживає в АДРЕСА_5 з 1994 року, склад сім`ї: ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_3 (син) (а.с. 13).

Представником позивачки, через систему «Електронний суд», подано копію домової книги (а.с. 10-12), але на наданій суду копії неможливо встановити адресу, на яку заведена ця домова книга.

Судом встановлено, що позивачка з ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 03.12.2005р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом № 1346 (а.с. 23).

Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2014р. шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , зареєстрований 03.12.2005р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом № 1346 - розірвано (а.с. 21 - 22).

Згідно копії свідоцтва про зміну імені виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №97, позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (а.с. 20).

Відповідно до копії відповіді Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 32164/06.9-43 від 08.08.2023 актових записів про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 по 07.08.2023 не виявлено (а.с. 9).

Згідно копії відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.07.2023 за даними ЦП «реєстр застрахованих осіб», «Звернення», «Призначення та виплати пенсій», та «Призначення та виплати пенсій деяким категоріям громадян», в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи пенсійного фонду України ОСОБА_2 на обліку не перебуває та пенсію не отримує (а.с. 8).

Відповідно до копії відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 №1/146/2646 від 11.09.2023 за даними ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 1996 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 на військовому обліку не перебуває (а.с. 7).

Відповідно до актів складених сусідами ОСОБА_10 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 та ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_8 про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 , у вказаній квартирі починаючи з 2014 року по даний час не проживають. Комунальні послуги за утримання вказаної квартири не сплачують. У вказаній квартирі будь-які особисті речі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні. Жодних перешкод з боку ОСОБА_13 на доступ ОСОБА_14 до квартири не чинилось. Місце її знаходження невідомо (а.с. 24-25).

На виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2024р. від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Державної міграційної служби України та Дніпровського районного управління поліції надійшли наступні відповіді.

14.11.2024р. надійшла відповідь від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно якої податки відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 1 кварталу 2014 року по 2 квартал 2024 року не сплачувалися. Також наявні відомості щодо доходу виплаченого самозайнятій особі відповідачці ОСОБА_2 в період з 1 кварталу 2014 року по 2 квартал 2014р. та в період 1 кварталу 2017 року (а.с. 83 - 86).

20.12.2024р. від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла відповідь №19-87882/18/24 від 19.12.2024р. про те, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в період з 08.11.2017р. по 19.12.2024р. в базі даних не виявлено (а.с. 98, 101).

03.01.2025р. від ГУНП в Дніпропетровській області ВП №2 Дніпровського районного управління поліції №1 надійшла відповідь про те, що в базі даних АРМОР відсутні відомості щодо затримання, приводу, виклику як свідків, оголошення в розшук з 2014 р. по теперішній час гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 96).

10.01.2025р. від Державної міграційної служби України Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації надійшла відповідь №6.3-14635/6-24 від 19.12.2024р. про те, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ДМС, на ім`я ОСОБА_2 паспорт громадянина України для виїзду за кордон не оформлювався (а.с. 102).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У частинах першій, другій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

У частині першій статті 383 ЦК України визначено, зокрема, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Видами негаторного позову, пред`явленого з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання належним йому житловим приміщенням, є позови про виселення та про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Видами негаторного позову, пред`явленого з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання належним йому житловим приміщенням, є позови про виселення та про визнання особи такою, що втратила право користування житлом (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 296/7093/20, провадження № 61-4681св23)

У постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 925/180/18, на яку посилався суд апеляційної інстанції, зазначено, що звернутися із негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Тому з`ясування того, хто є власником або титульним володільцем спірного майна, має значення для вирішення справи.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 661/1702/17 зазначено, що власник має право вимагати усунення порушення його прав, якщо дії третіх осіб мають неправомірний характер.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючим тим, що з 1994р. вона набула право користування житловим приміщенням у кімнаті гуртожитку як донька вселеної туди відповідачки ОСОБА_2 , тобто пред`явила до суду негаторний позов про усунення їй перешкод у здійсненні його законного права користування чи розпорядження нерухомим майном.

За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках в 1994р. врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Згідно і статтею 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, в якій особам у зв`язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа.

Відповідно до статті 129 ЖК Української РСР (станом на 01.01.1993р.) на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Аналогічні норми передбачені пунктами 9 та 10 Примірного положення про гуртожитки, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 03 червня 1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки».

У пункті 19 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що переселення в разі необхідності, громадян з одного приміщення в інше в даному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету і комітету комсомолу з видачею нового ордеру. Також даний пункт визначає, що мешканцям гуртожитку забороняється самовільно переселятися з одного приміщення в інше.

Таким чином, житлове законодавство України пов`язує виникнення права на користування жилим приміщенням в гуртожитках виключно з отриманням ордеру, який є єдиною підставою для вселення жилу площу гуртожитку.

Позивачка не надала суду доказів ані реєстрації свого місце проживання в гуртожитку по АДРЕСА_2 , ані ордеру на вселення ОСОБА_2 у гуртожиток по АДРЕСА_2 .

Позивачка навіть не надала копію свого свідоцтва про народження, у якому б ОСОБА_2 вказана була її матір`ю.

Форму та порядок ведення будинкових книг, на яку посилається позивач як на доказ реєстрації учасників справи у гуртожитку, запроваджено Інструкцією про порядок прописки, реєстрації та виписки громадян, затвердженою наказом МВС СРСР від 09.10.1975 №261.

Нею передбачено, що прописка та виписка на житлову площу, що належить громадянам на праві власності, здійснюється за домовими книгами, встановленої форми.

Будинкові книги складаються з трьох розділів: розділ I для внесення інформації про осіб, відповідальних за ведення книги та прописку в домі; розділ П для внесення відміток посадовими особами про стан паспортного режиму у домі і правильності ведення книги; розділ III для запису інформації про осіб, прибувших на проживання в будинок.

На підставі норми наведеної Інструкції у будинках місцевих рад депутатів, державних і громадських організацій, житлово-будівельних кооперативів та гуртожитках прописка громадян здійснювалась за картками прописки і поквартирними картками.

Отже, будинкова книга це документ, який створювався виключно для фіксації та обліку громадян зареєстрованих (прописаних) у конкретному приватному домоволодінні, а не в гуртожитках.

Втім з поданої суду копії домової книги встановити будь-яку інформацію щодо предмета доказування неможливо, оскільки вона є нерозбірливою.

Копія довідки (а.с.7) не є доказом реєстрації позивачки в гуртожитку по АДРЕСА_9 . Ця довідка не містить дати її складання та вихідного номеру установи, яка її видала. В цій довідці вказано, що відповідачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 дійсно прописані і проживають у гуртожитку з 1994р., але як вказує сама позивачка, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 в гуртожитку не живуть останні 10 років. Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований у гуртожитку з 2005р., а не з 1994р. Крім того, в цій довідці вказано, що ОСОБА_15 є матір`ю позивачки, але суду не подані докази родинних відносин між позивачкою та відповідачкою.

З викладеного випливає, що позивачка не довела підстави набуття нею права користування житловим приміщенням у гуртожитку по АДРЕСА_9 , на захист якого подала негаторний позов.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Встановивши в межах заявлених позовних вимог, що позивачка не довела наявності у неї як такого права користування та розпоряджання житловим приміщенням, а тому у задоволенні негаторного позову належить відмовити з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивачки.

Щодо судового збору.

У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідачів не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст.279 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (треті особи Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2025 року.

Суддя О.С. Наумова