УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 752/15807/24

провадження № 61-1676ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Києві» про зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У 2024 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Центр правової допомоги у місті Києві», у якому просила зобов`язати відповідача повернути їй кошти (аванс) у повному обсязі, відшкодувати моральні та матеріальні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 травня 2024 року між сторонами було укладено договір №17052430 про надання юридичних послуг. При підписанні договору позивач внесла аванс у розмірі 2 000,00 грн, однак касового ордеру їй не надали. Умови договору відповідачем не виконувалися та юридичні послуги позивачу не надані. 22 травня 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання договору. Письмової відповіді на свою заяву вона не отримала. Вважає, що оскільки відповідачем порушені пункти 2.1.2, 6.1, 6.2, 6.3, 6.4 укладеного між сторонами договору, відповідач має повернути сплачений нею аванс у розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивачем не надано суду жодних доказів оплати позивачем коштів відповідно до укладеного між сторонами договору від 17 травня 2024 року, а згідно з його умовами передплата здійснюється у розмірі повної вартості послуг відповідно до пунктів 3.1. та 3.2 договору та становить у розмірі 15 000,00 грн, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача суми авансу 2 000,00 грн слід відмовити за недоведеністю такої вимоги. Інші вимоги є похідними від основної вимоги, в задоволенні якої суд відмовив, у зв`язку з чим такі задоволенню також не підлягають.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано їй десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків скарги, зокрема, заявнику слід вказати, що має зробити суд апеляційної інстанції з її позовними вимогами за наслідками зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

21 січня 2025 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву, в якій, зокрема, заявила клопотання у порядку статті 84 ЦПК України, а саме про витребування доказів, про роз`яснення та про надання пояснень. Однак, ОСОБА_1 не вказала у заяві, що має зробити суд апеляційної інстанції з її позовними вимогами за наслідками зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, тобто вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року у цій частині скаржницею не виконані.

Приймаючи до уваги, що без усунення вказаних недоліків апеляційної скарги суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважати неподаною та повернути.

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що недоліки, які вказані в ухвалі Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року, заявником усунуто, сплачено судовий збір. При зверненні заявниці до суду першої інстанції останню було звільнено від сплати судового збору. Відповідач порушив свої зобов`язання та не надав вчасно юридичної допомоги. Просить розглянути заяву та допомогти в поверненні коштів заявниці за ненадані відповідачем послуги та не виконані зобов`язання за договором від 17 травня 2024 року № 17052430.

Щодо касаційного оскарження рішення суду

Згідно пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Аналіз матеріалів касаційного провадження та Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що оскаржене рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року не було предметом апеляційного перегляду, тому не може бути оскаржене в касаційному порядку. Зазначене відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження на це судове рішення.

Щодо касаційного оскарження ухвали апеляційного суду

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись із легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги визначені у статті 374 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 7 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено клопотання особи, яка подала скаргу.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина друга статті 357 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Тлумачення частини другої статті 121, статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2023 року в справі № 524/11220/21).

В ухвалі Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року про залишення без руху апеляційної скарги зазначено, що зі змісту прохальної частини апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що вона просить змінити рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року, однак не вказала, що має зробити суд апеляційної інстанції з її позовними вимогами, за наслідками зміни цього рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд роз`яснив заявнику порядок усунення цього недоліку апеляційного скарги та надав строк для усунення. ОСОБА_1 подала доапеляційного суду заяву про усунення недоліків, проте не вказала, що має зробити суд апеляційної інстанції з її позовними вимогами за наслідками зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, тобто вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року нею не виконані.

Оскільки у встановлений судом строк особа, яка подала апеляційну скаргу, не виконала вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд на підставі частини другої статті 357 ЦПК України повернув апеляційну скаргу. При цьому апеляційний суд роз`яснив заявнику, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить обґрунтування того, в чому полягає порушення апеляційним судом норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. При цьому вимогами апеляційного суду щодо усунення недоліків не було сплата судового збору, про що зазначає ОСОБА_1 в касаційній скарзі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2025 року у справі № 752/15807/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко