Справа № 214/4374/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Пугача Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/4374/24 за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Представники сторін:

від позивача адвокат Мужик Н.Т., Рудницький Ю.І.,

від відповідача адвокат Сікорська І.С.,

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «СЕНС БАНК» Мужик Н.Т. звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 13.05.2024, в якій просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №500723652 від 12.10.2022 станом на 27.07.2023 у загальному розмірі 276 095 грн. 73 коп., що включає: заборгованість по тілу кредиту 250 322 грн. 16 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 23 506 грн. 56 коп., заборгованість по комісії 2 267 грн. 01 коп.; стягнути з відповідача 3 313 грн. 15 коп. судового збору.

В обґрунтування пред`явлених вимог представник вказав, що 12.10.2022 між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про надання споживчого кредиту №500723652 (далі кредитний договір), за умовами якої банк зобов`язався надати позичальникові кредит, а позичальник зобов`язалась у порядку та на умовах, встановлених договором, повертати кредит та погашати проценти за користування ним, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання позичальником умов договору, остання зобов`язана достроково виконати свої боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Свої зобов`язання банк виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в узгодженому розмірі, натомість позичальник покладені на неї обов`язки належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 27.07.2023 утворилась заборгованість у загальному розмірі 276 095 грн. 73 коп.

Позаяк, 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування банку внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

З метою досудового, добровільного врегулювання спору, АТ «СЕНС БАНК» на адресу позичальника ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яка залишилась відповідачем поза увагою. Також позичальник свідомо не скористалася своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів кредитора, представник вимушений звернутися до суду в інтересах кредитора АТ «СЕНС БАНК».

Ухвалою суду від 14.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 12.09.2024 залишено без розгляду клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сікорська І.С. подала відзив на позов. Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивувала тим, що такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначила, що АТ «СЕНС БАНК» просить стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, на підтвердження укладення якого надає оферту на укладення угоди, акцепт, паспорт споживчого кредиту. Однак, на думку представника, із наданих банком доказів не вбачається, що між сторонами дійсно було укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту, відповідно до якої б у банку виникло зобов`язання на надання ОСОБА_1 кредиту. Із наведеного у позові формулювання фактично слідує, що «оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту» позивачем замінюється поняттям «кредитний договір», що за своєю, суттю, змістом та формою є категорично різними документами. До того ж сама процедура укладення договору суперечить нормам, які викладені у Публічній пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, оскільки відповідно до п.2.3 договір вважається укладеним після отримання банком від клієнта письмової анкети про акцепт публічної пропозиції банку. Відтак, представник вважає, що при укладенні договору зі ОСОБА_1 , банк не дотримався вимог, передбачених чинним законодавством, щодо повідомлення її як споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими. До того ж жодними належними, допустимими доказами не підтверджується факт надання позичальникові кредитних коштів, а саме: банком не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, користування кредитною лінією у відповідному розмірі, пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк. Крім того, з наданого розрахунку не вбачається, за які конкретно періоди виникла заборгованість, як проведення її нарахування за кожною зі складових в окремі періоди (по тілу, процентам, комісії). Окремо представник відповідача акцентувала увагу суду про нікчемність умови договору щодо нарахування банком комісії за управління кредитом ст.ст.11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки вона суперечить законові. Зважаючи на те, що нарахування та списання комісії в сумі 2 267 грн. 01 коп. є незаконним, представник вважає, що сплачені суми комісії мають бути спрямовані саме на погашення відсотків та тіла кредиту.

Правом на подання відзиву на позов представники позивача не скористались, клопотань про надання додаткового строку не заявляли.

Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного письмового провадження за обсягом наявних у справі доказів та позиції сторін.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сікорська І.С. одночасно з відзивом подала заяву про розгляд справи без участі в судовому засіданні сторони відповідача.

Згідно з клопотанням представника позивача адвоката Мужика Н.Т., викладеним у п.3 прохальної частини позову, останній просив справу розглянути за його відсутності за наявними матеріалами. Аналогічне клопотання попередньо надійшло від представника позивача Рудницького Ю.І. через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».

Направлені в подальшому представником позивача клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції судом залишено без розгляду з огляду на пропущення процесуального строку на їх подання. Крім того, представником позивача не було аргументовано доцільність проведення судового засідання дистанційно, зважаючи на те, що інша сторона про свою участь в судовому засіданні не заявила, обмежившись викладенням своєї позиції у відзиві.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, відзив відповідача, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 12.10.2022 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом оформлення оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500723652, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами договору банк надав позичальникові споживчий кредит за типом «кредит готівкою» в сумі 251 888 грн. 83 коп. строком на 100 місяців, з терміном повернення кредиту до 12.02.2031. За користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за фіксованою ставкою 12,99% річних, яка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

У п.3 оферти вказано, що кредит надається позичальникові для повернення заборгованості за кредитним договором 501381753 від 29.10.2021 у розмірі 251 888 грн. 83 коп., спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».

З наміром укласти договір ОСОБА_1 звернулася до банку 12.10.2022 шляхом подання клопотання, в якому зазначила, що у зв`язку з фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за акцептом/офертою №501381753 від 29.10.2021, просить розглянути можливість оформлення нового кредиту в сумі 251 888 грн. 83 коп. для погашення заборгованості за акцептом/офертою №501381753. Цього ж дня відповідачем було підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500723652.

Сторони погодили, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, суми комісійної винагороди та інші платежі за угодою про надання кредиту здійснюються позичальником щомісячно до 12 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу відповідно до узгодженого графіку та умов, викладених у паспорті споживчого кредиту, а саме: за період з 1-го по 12-й місяць користування кредитом щомісячно по 4 387 грн. 79 коп., з 13-го по 24-й місяць користування кредитом 5 395 грн. 34 коп., з 25-го по 100-й місяць користування кредитом 6 654 грн. 79 коп.

Підписанням оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 дала свою згоду на те, що вона разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», затвердженим розпорядженням банку з усіма змінами та доповненнями, складають кредитний договір, який по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України. Крім того, позичальник була належним чином ознайомлена із паспортом споживчого кредиту, який містить детальний розпис умов кредитування, складових загальної вартості кредиту та Графіком платежів, про що свідчить її підпис у вказаних документах.

Із наведеного вище порядку суд дійшов висновку, що при укладенні договору ОСОБА_1 здійснено ряд дій, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Крім того, при укладенні договору банком було проведено ідентифікацію особи позичальника ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною довідкою, наявною в матеріалах справи.

Таким чином, факт укладення кредитного договору між сторонами суд вважає доведеним, доказів зворотного відповідач та її представник суду не надали, як і не спростували факт укладення договору, обмежившись лише голослівним наведенням формальних посилань та норми закону.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

У силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається.

Судовим розглядом також встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Факт надання кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером № від 12.10.2022 про перерахування коштів, а також випискою по особовому рахунку позичальника, яка містить інформацію про рух коштів з моменту укладання кредитного договору, всі проведені операції (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5.

Таким чином, факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджений належними доказами та допустимими доказами. Доказів зворотного відповідач та її представник суду не надали, як і не спростували факт укладення договору. Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_1 частково погашала кредитну заборгованість, тим самим визнавала як факт укладення договору з АТ «Альфа-Банк», так і наявність у неї зобов`язань перед кредитором, тому суд вважає, що таким чином остання погодилась на такі умови кредитування, які частково виконувала.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування банку внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судовим розглядом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконувала належним чином. З наданого позивачем розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 27.07.2023 слідує, що відповідач здійснила лише 2 платежі на погашення боргу, а саме, 12.10.2022 у сумі 3 660 грн. 73 коп. (з яких зараховано на погашення тіла кредиту 1 409 грн. 20 коп., та на погашення процентів 2 251 грн. 53 коп.), та 01.02.2023 у сумі 157 грн. 47 коп. (зараховано на погашення тіла кредиту). Таким чином, заборгованість по тілу кредиту склала 250 322 грн. 16 коп. (з розрахунку: 251 888,83 1409,20 157,47), по процентам за користування кредитом 23 506 грн. 56 коп. (з розрахунку: 25 758,09 2 251,53). Оскільки відповідач не навела власного контррозрахунку боргу, не надала первинних документів, за якими можна прослідкувати здійснені нею платежі, виходячи з обсягу наявних у справі доказів суд вважає доведеною заборгованість за тілом кредиту в сумі 250 322 грн. 16 коп.

Що стосується нарахованої заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 23 506 грн. 56 коп., то суд вважає її такою, що розрахована арифметично вірно, із правильним застосуванням банком узгодженої сторонами процентної ставки відповідно до умов договору та з урахуванням внесених відповідачем платежів. Отже, за відсутності доказів зворотного, суд вважає доведеною заявлену заборгованість по процентам за користування кредитом.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим: банк надав позичальникові споживчий кредит за типом «кредит готівкою» в сумі 251 888 грн. 83 коп. строком на 100 місяців, з терміном повернення кредиту до 12.02.2031. Однак, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, АТ «СЕНС БАНК» скористалося своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором шляхом пред`явлення досудової вимоги від 20.06.2023, фактично направленої на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 07.07.2023 відправленням з описом вкладення.

У постанові від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи ст.ст.526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Таким чином, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, матеріали справи містять докази виконання кредитором обов`язку з направлення позичальникові ОСОБА_1 досудової вимоги з метою досудового врегулювання спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші обумовлені договором платежі. Відтак, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, позивач використав право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Оскільки розрахунок боргу наведено станом на 12.07.2023, вимогу про дострокове повернення боргу направлено у липні 2023 року, в результаті чого змінено строк виконання зобов`язань, суд вважає, що нарахування процентів проведено з дотриманням вимог закону та умов договору. Власного контррозрахунку щодо незгоди з розміром процентів відповідач суду не надала, як і не деталізувала, в чому конкретно вона не згодна із заявленим розміром боргу по процентам. Отже, за відсутності доказів зворотного, суд вважає доведеною заборгованість за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом, а відтак вимоги в цій частині слід задовольнити.

З приводу заперечень відповідача щодо нарахування банком комісії за обслуговування кредиту в сумі 2 267 грн. 01 коп., при наданні оцінки таким доводам та вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з такого.

Так, з матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір №500723652 від 12.10.2022 є споживчим.

У п.1 договору, паспорті споживчого кредиту та Графіку платежів встановлено, що під час користування кредитом позичальник оплачує банку комісію у вигляді послуг за розрахунково-касове обслуговування у такому порядку: за надання кредиту 0% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладення угоди без ПДВ; за обслуговування (управління) кредиту: за період з 1-го по 12-й місяць користування кредитом 0,1% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладення угоди без ПДВ (відповідно 251 грн. 89 коп.); за період з 13-го по 24-й місяць користування кредитом 0,5% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладення угоди без ПДВ (відповідно 1259 грн. 44 коп.); за період з 25-го по 100-й місяць користування кредитом 1% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладення угоди без ПДВ (відповідно 2 518 грн. 89 коп.).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19.

Таким чином, суд зауважує, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Додатково суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також позивачем не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем ОСОБА_1 безпосередньо при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Позаяк, з аналізу змісту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, а не позичальника, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту, що за логічним змістом є абсурдним.

Відтак, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак доводи відповідача та її представника, викладені у відзиві, є доречними та заслуговують на увагу. Аналогічних висновків з цього приводу дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування комісії в сумі 2 267 грн. 01 коп. за кредитним договором №500723652 від 12.10.2022, а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині є такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановивши обставин неналежного виконання ОСОБА_1 кредитно-договірних зобов`язань, істотність їх порушення, часткову обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням зі ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованості за кредитним договором №500723652 від 12.10.2022 станом на 27.07.2023 у загальному розмірі 273 828 грн. 72 коп., що включає: заборгованість по тілу кредиту 250 322 грн. 16 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 23 506 грн. 56 коп.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 280 грн. 02 коп. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог (99%).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №500723652 від 12.10.2022 станом на 27.07.2023 у загальному розмірі 273 828 грн. 72 коп., що включає: заборгованість по тілу кредиту 250 322 грн. 16 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 23 506 грн. 56 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» 3 280 грн. 16 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК», , юридична адреса: вул. Велика Васильківська, буд.100, м. Київ.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення у справі складено та підписано без проголошення 24.02.2025.

Суддя О.І. Євтушенко