Справа № 579/2979/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2025 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря - Сергієнко Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кролевець справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, з дня звернення до суду, з тих підстав, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини.

Позивач в судове засідання не з`явилась, просить справу розглядати без її участі, про що зазначила у позовній заяві (а.с. 4).

Відповідач на позовну заяву подав відзив, за змістом якого проти позову заперечив, позов визнав частково в розмірі 3000 грн.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання сторін, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач ОСОБА_2 , та позивач ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копією свідоцтва про шлюб (а.с.8,9).

Дитина проживає з позивачем, чого сторони не оспорюють.

Між сторонами відсутня домовленість щодо участі відповідача в утриманні дитини.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п.2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За заявленими вимогами позивач просить стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 10 000 грн. щомісячно.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Позивач не надала доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про те, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 10000 грн. щомісячно.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, повинен влаштовувати своє життя так, щоб забезпечувати свою дитину.

При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що відповідач за змістом відзиву на позов забезпечує матеріально батьків, які є пенсіонерами за віком, його дохід не є стабільний , орендує житло , сплачує комунальні платежі за квартиру, де зареєстрована позивачка з сином.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановлено з 1 січня 2025 року - 3196 гривні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.180, 182, 184 Сімейного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, розмір яких суд визначає 3000 грн., щомісячно з індексацією відповідно до закону, враховуючи те, що вказана сума не менша 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа № 759/10277/18 провадження № 61-22317св19 обов`язок утримання дитини однаковий .

Суд приймає до уваги можливість надання утримання і з боку матері .

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Суд вважає, що позивач не позбавлена можливості за погодженням з відповідачем, чи шляхом звернення до суду ставити питання про зміну розміру аліментів згідно ч. 1 ст. 192 СК України, а також щодо участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (хвороба дитини тощо) згідно ст.185 СК України.

Інші доводи позивача, не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76, 81, 141, 247, 259, 265, 268, 279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів проводити з 23 грудня 2024 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 21 лютого 2025 року.

Суддя О. В. Моргун