Справа № 646/9394/24
Провадження № 2/466/788/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретаря с/з Костюк В. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігл» про розірвання договору та стягнення грошових коштів, отриманих за договором,-

в с т а н о в и в:

24 жовтня 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова за підсудністю з Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігл» про розірвання договору та стягнення грошових коштів, отриманих за договором, у якому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати договір про надання правничої допомоги №02052402, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» () в особі директора Герасімова Станіслава Олеговича (громадянина Республіки Молдова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ); стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені 02.05.2024 за чеками № грошові кошти за договором про надання правничої допомоги №02052402 в сумі 5000 грн.

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 02.05.2024 між ним ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», в особі директора Герасімова Станіслава Олеговича, укладено договір про надання правничої допомоги №02052402, за яким виконавець приймає до виконання доручення замовника, що зазначено у пункті 1.2. договору, а саме юридичного супроводу в провадженні справи про позбавлення батьківських прав, призначення аліментів та списання боргу по аліментам, при цьому вартість послуг, згідно положень 3.1. договору, становить 10000,00 грн., які внести 02.06.2024 платежам на суму у 5000,00 грн., та 02.06.2024 платежами на суму у 5000,00 грн. Звернення Позивача на адресу Відповідача було обумовлено судовим провадженням, ініційованим самим Позивачем, по справі №639/1402/24 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх спільної дитини, ОСОБА_3 , про відкриття провадження у даній справі Жовтнем районним судом м. Харкова постановлено ухвалу від 14.03.2024, якою призначено дату судового засідання на 12.06.2024.

Позивач вказує, що 02.05.2024 згідно чеку № Позивачем на розрахунковий рахунок Відповідача внесено 5000,00 грн. за послугу з правового аналізу життєвої ситуації, підбір нормативно-правових актів, визначення правової позиції та консультацію. Разом з тим, незважаючи на внесену суму коштів, Позивач не отримав послуг з консультації, правового аналізу життєвої ситуації, підбір нормативно-правових актів та визначення правової позиції. Після внесення Позивачем на рахунок Відповідача суми у 5000,00 грн. згідно чеку № та надання копій документів по цивільній справі №639/1402/24, будь- проміжкого акту про надання послуг з консультації, правового аналізу життєвої ситуації, підбір нормативно-правових актів та визначення правової позиції, Позивач не підписував. Будь-яких дій з наданням правничої допомоги з боку Відповідача протягом травня 2024 року не вчинялося, незважаючи на вимоги Позивача про надання консультації з порушеного ним питання у цивільній справі №639/1402/24, які він на початку спілкування заявляв в усній формі на адресу Відповідача. Оскільки у Позивача виникли сумніви щодо доброчесності Відповідача, він у травні 2024 року через мережу Інтернет поцікавився відгуками про роботу Відповідача та встановив, що останній поводиться недоброчесно по відношенню до замовників юридичних послуг, не має майже ніякої довіри, отримує кошти нібито за надання правничої допомоги та не виконує умови договору, підтвердженням чого є велика кількість судових проваджень з розірвання договору з Відповідачем та стягнення сплачених за послуги коштів з боку замовників, що підтверджується долученими до позовної заяви витягами з мережі Інтернет. Позивачем встановлено, що Відповідач зареєстрований як юридична особа в організаційно-правовій формі товариства з обмеженою відповідальністю 26.09.2017 під назвою «ЛЕКС ТУЛС», основний вид діяльності за КВЕД 69.10. «Діяльність у сфері права», інші види діяльності за КВЕД 62.01 «Комп`ютерне програмування» та КВЕД 70.21 «Діяльність у сфері зав`язків із громадськістю». Надалі, можливо з метою укриття та уникнення розповсюдження інформації стосовно себе, Відповідачем змінено назву юридичної особи з товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС ТУЛС» на товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ». З інтернет-сайту Відповідача за електронною адресою https://leegl.ua/#contakt можливо встановити місце розташування його приймальні у місті Харкові за адресою: вул. Чигирина Юлія 13, 1 поверх.

Оскільки, Позивач не отримав консультації, як під час укладення договору, так і протягом тривалого часу, а також Відповідач взагалі не реагував на вимоги Позивача, заявлені ним в усні формі, а також з метою досудового врегулювання спору, останній змушений був 05.06.2024 звернутися на адресу Відповідача із заявою, в якій він просив розірвати договір та повернути кошти в сумі 5000,00 грн., внесені 02.05.2024 відповідно до чеку № .

Відповідач не надав Позивачу проміжковий акт про послугу з консультації, правового аналізу життєвої ситуації, підбір нормативно-правових актів та визначення правової позиції, Позивач вважає, що сплачені кошти у сумі 5000, 00 грн. мають бути йому повернуті, а договір з Відповідачем розірваний, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування заперечень відповідача.

Представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігл» відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 відкрито провадження у даній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 11.11.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, причини не прибуття суду не повідомив.

Дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 02.05.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІГЛ» було укладено договір №02052402 про надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 1.2 предметом Договору є юридичні послуги з підготовки та подачі процесуальних документів до ТЦК.

Згідно пункту 2.1.2. Виконавець зобов`язується приступити до надання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п.1.2 цього Договору у повному обсязі, своєчасно і якісно, керуючись чинним законодавством України а також іншим нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2.2.1. Замовник зобов`язується своєчасно надати Виконавцю наявні достовірні дані та документи, необхідні для надання юридичних послуг, зазначених в п.1.2. цього Договору. Згідно з п. 2.2.2. Замовник також зобов`язується сплатити юридичні послуги, зазначені в п. 1.2. цього Договору, в порядку та терміни, зазначені в розділі 3 цього Договору.

Згідно п.3.1 Договору вартість надання юридичних послуг, зазначених в п.1.2 цього Договору становить 10000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зобов`язання за договором виконав належним чином та 02.06.2024 року сплатив 5000,00 грн. (п`ять тисяч) гривень, що підтверджується чеком №.

05.06.2024 ОСОБА_1 на адресу ТОВ "ЛІГЛ" направлено заяву, в якій він просив розірвати договір та повернути кошти в сумі 5000,00 грн., внесені 02.05.2024 відповідно до чеку № .

Однак, ТОВ "ЛІГЛ" добровільно кошти сплачені ОСОБА_1 на виконання умов Договору не повернуло, відтак позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як стверджує позивач, після підписання Договору ТОВ "ЛІГЛ" не здійснило жодних дії на виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов`язання (ч. 2 ст. 653 ЦК України) та відсутність права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4 ст. 653 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.11, ч. ч. 1,2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає обов`язок довести відсутність своєю вини саме на цю особу.

Правовідносини сторін за спірним договором регулюються положеннями Глави 63 ЦК України, де відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 906 ЦК України встановлено відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, у зв`язку з цим, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також цивільне законодавство передбачає й можливість розірвання договору про надання послуг.

Так відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

В постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 910/1394/16 викладений висновок про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. ст.79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1,5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задоволити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з врахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Не зважаючи на приписи ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач ТОВ «ЛІГЛ» станом на день розгляду справи не надав належних та допустимих доказів того, що він виконав вказані вище умови договору про надання правничої допомоги №20052417, натомість позивач стверджує про порушення зобов`язань відповідачем, який не приступив до виконання зобов`язань за договором, на підставі чого суд вважає необхідним розірвати зазначений договір, оскільки, такий спосіб захисту порушеного права, у даному випадку, сприятиме ефективному відновленню прав позивача, як споживача послуг.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В постанові Верховного Суду України від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц викладений правовий висновок щодо того, що аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Наприклад, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу. Отже, у разі розірвання договору з будь-яких причин аванс має бути повернутий покупцю у повному розмірі. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Верховний Суд України в постанові від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17 дійшов висновку, що відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформульованої в постанові від 06.02.2020р. № 910/13271/18, після розірвання договору виникає право вимагати через суд повернення безпідставного набутого майна за розірваним договором на підставі ст. 1212 ЦК України.

раховуючи, що доводи позивача не спростовано, позивач довів, що мають місце підстави для розірвання договору, оскільки відповідач не приступив до виконання зобов`язань за договором, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним грошові кошти в сумі 5000,00 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Розподіл судових витрат:

Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, про зверненні до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігл» про розірвання договору та стягнення грошових коштів, отриманих за договором задовольнити.

Розірвати договір про надання правничої допомоги №02052402, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» () в особі директора Герасімова Станіслава Олеговича (громадянина Республіки Молдова, зареєстрований за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 16/502).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені 02.05.2024 за чеками № грошові кошти за договором про надання правничої допомоги №02052402 в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», , місцезнаходження: 79019, м. Львів, вул. Під Дубом, 26А.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.02.2025 року.

Суддя П. Т. Едер