КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/18203/23

24 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Баладиги Сергія Павловича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коробенка С.В. у цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року представник ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобалвернувся Солом`янського Товариство з обмеженою районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 10 лютого 2021 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та відповідачем укладено Договір позики № 23/94217901, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 10 000,00 грн строком на 365 днів та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % від суми позики за кожен день користування кредитом.

12.07.2023 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «ФК Укрглобал-Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимог № 12072023, відповідно до умов якого права вимоги за Договором позики № 23/94217901від 10.02.2021 року перейшли до нового кредитора ТОВ «ФК Укрглобал-Фінанс».

Зазначає, що у зв`язку з порушенням гроших зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 83000,00 грн, з яких:

- 10000,00 грн - заборгованість за кредитом;

- 71600,00 грн - заборгованість за процентами;

- 1400,00 грн -заборгованість за комісією.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 83 000,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором №23/94217901 від 10 лютого 2021 року в розмірі 83000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» компенсацію понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 7684,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 06 січня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Баладига С.П. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Заборгованість відповідача за кредитом становить 10 000 грн. При цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 71 600, 00 грн. яка у сім разів перевищує розмір боргу.

Щодо позовних вимог про стягнення комісії з обслуговування кредиту вважає, що такі вимоги суперечать ст.. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказує на те, що позивачем до суду першої інстанції не було доказів які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, тобто первинні документа, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (квитанція, платіжне доручення тощо).

Також апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., оскільки заявлені витрати є неспівмірними.

04 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвоката Руденко К.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначає, що Відповідач перед укладенням Кредитного договору, ознайомився з Паспортом споживчого кредиту в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користуваннякредитом, розмірщомісячногоплатежу, тощо.

Відповідач перед укладенням кредитного договору також ознайомився з його змістом.

Зі змісту укладеного Кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Вказує на те, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.

З огляду на вище викладене просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 лютого 2021 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №23/94217901.

Відповідно до пункту 1.2. Договору позики сума позики становить 10 000,00 грн.

Строк, на який надається позика, становить 365 днів (пункт 1.4. Договору позики).

Згідно з пунктом 1.5 Договору комісія за видачу Позики складає 14 % від суми позики, що становить 1400,00 грн, і підлягає сплаті у строк передбачений Графіком платежів.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що позичальник повинен сплачувати позикодавцю проценти за договором за фіксованою ставкою 2% від суми Позики (залишку суми Позики) за кожен день користування позикою в межах строку передбаченого п. 1.4. та п. 2.2. Договору у порядку, розмірі та строки встановлені в графіку платежів, що у загальному розмірі становить 71 600,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він отримав від позикодавця суму позики у повному обсязі у дату підписання цього договору.

Також між сторонами було погоджено графік платежів.

10 лютого 2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту.

12 липня 2023 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №12072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики №23/94217901 від 10 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «ФК ««Укрглобал-Фінанс».

Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 12 липня 2023 року до договору відступлення права вимоги №12072023 від 12 липня 2023 року, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №23/94217901 від 10 лютого 2021 року в розмірі 83000,00 грн, з яких:

- 10000,00 грн - заборгованість за кредитом;

- 71600,00 грн - заборгованість за процентами;

- 1400,00 грн -заборгованість за комісією.

Задовольняючи позовну заяву ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачка умови договору не виконує, погашення кредитної заборгованості не здійснює, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням частини другої статті 1054ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно приписів статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей тогож роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 10 лютого 2021 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №23/94217901. Вказаний договір укладено у письмовій формі та підписано відповідачем власноручним підписом. Також 10 лютого 2021 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит).

Відповідно до п. 3.1 Договору позикодавець надає позику шляхом передачі готівкових коштів позичальнику.

Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він отримав від позикодавця суму позики у повному розмірі у дату підписання цього договору (пункт 3.2 Договору).

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК«Укрглобал-Фінанс» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Оскільки у встановлений договором строк відповідач не повернула позику та не сплатила нараховані проценти, у позивача виникло право на їх стягнення в примусовому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за укладеним Договором позики № 23/94217901, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», як правонаступника ТОВ «Партнер фінанс», необхідно стягнути прострочену заборгованість.

На підтвердження заборгованості за договором позики до позовної заяви ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» долучено лист ТОВ «Партнер-фінанс» від 12.07.2023 року, з якого вбачається, що станом на 12.07.2023 заборгованість ОСОБА_3 за Договором позики № 23/94217901 від 10.02.2021 року становить 83 000, 00 грн.

Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Заборгованість відповідача за кредитом становить 10 000 грн. При цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 71 600, 00 грн. яка у сім разів перевищує розмір боргу, колегія суддів відхиляє оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі, зазначениий висновок відповідає правовому, викладеному у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19.

З наданих ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» документів вбачається, що позичальника повідомлено, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких було визначено в договорі та паспорті споживчого кредиту, з яким відповідач ознайомилася та без будь яких заперечень підписала. Крім того, позичальника повідомлено, що орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складатиме 83 000,00 грн та включає в себе суму кредиту (10 000,00 грн), проценти за користування кредитом в розмірі 71 600,00 грн (2 % від суми позики за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних) за весь строк кредитування та комісію 1400,00 грн (14 % від суми позики).

Таким чином, позичальника повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені ним у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які зобов`язані будуть повернуті позичальником разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою позичальнику у кредит.

Колегія суддів звертає увагу, що проценти за користування кредитом нараховано відповідно до ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України, а відтак такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім цього, паспорт споживчого кредиту надається позичальнику до укладення кредитного договору, метою є повідомлення позичальника про умови надання кредиту у відповідній установі, у разі непогодження позичальника із викладеними у ньому умовами, останній має право відмовитися від отримання відповідної фінансової послуги.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталася до позикодавця із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася зі всіма умовами такого договору.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відносно того, що позовні вимоги про стягнення комісії з обслуговування кредиту суперечать ст.. 11 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки на час укладення між сторонами у справі договору позики статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення договору про надання кредиту) встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).

Тому, попередньо ознайомившись з умовами кдоговору позики та підписавши за наведеними умовами договір, відповідач, як позичальник не лише погодив, а й прийняв до виконання, узгоджені ним з позикодавцем умови зобов`язання, зокрема, щодо утримання разової комісії.

Отже, за встановленими судами обставинами відсутні підстави вважати, що договір містить несправедливі умови, які створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача всупереч принципу добросовісності, в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги відносно того, що розмір правничої допомоги, які стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 5 000,00 грн. є неспівмірними, колегія суддів відхиляє оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача або його представника про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Баладиги С.П.

Окрім того, звертаючись до суду апеляційної інстанції з відзивом на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокат Руденко К.В. просив суд стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000,00 грн.

На підтвердження понесених позивачем в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу було надано копію договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року.

Відповідно до умов договору сторони погодили, що в рамках цього Договору Виконавець, який має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2412 від 23.10.2018 року видане на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області №18 від 23.10.2018 року, зобов`язується надати Замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів Замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності) (надалі - «Послуги»), а Замовник зобов`язується прийняти такі Послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим Договором.

В розділі 3 зазначеного договору сторони погодили, порядок розрахунків.

Вартість Послуг Виконавця становить:

10 000,00 (десять тисяч) гривень 00 копійок - складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника Замовника;

15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок - складання апеляційної скарги на рішення першої інстанції;

17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок - складання касаційної скарги;

3000,00 (три тисячі) гривень 00 копійок - складання відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення, додаткові пояснення;

1000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок - складання та надсилання адвокатського запиту;

1000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок - складання заяв, клопотань;

3500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок - участь у судовому засіданні.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи подані представником позивача докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі та відсутність зі сторони відповідача заперечень відносно заявленого позивачем розміру вказаних витрат, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді першої інстанції ,у розмірі 3 000,00 грн., оскільки відповідно до умов договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року сторони погодили, що вартість послуг виконавця за складання відзиву становить 3 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Баладиги Сергія Павловича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» () витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: