Справа №295/4667/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Козирєва І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є власником частини квартири АДРЕСА_1 , відповідач не є власником будь-якої частини вказаної квартири. На підставі рішення суду від 20.08.2014 ОСОБА_3 визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки не мешкає в квартирі з березня 2014. Разом з тим, позивач постійно використовує квартиру, як власник, володіє річчю відкрито, добросовісно та безперервно, а відтак просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Згідно з ухвалою суду від 02.04.2024 позовна заява була залишена без руху.

10.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження; задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів, витребувано з Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

01.05.2024 на виконання вимог ухвали суду від 10.04.2024 надійшла відповідь з Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області про те, що запитувана спадкова справа передана на зберігання до Житомирського обласного державного нотаріального архіву (а.с. 38-39).

На підставі ухвали суду від 05.06.2024, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та зафіксована у протоколі судового засідання,задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 , витребувано з Житомирського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

19.06.2024 на виконання вимог ухвали суду від 05.06.2024 з Житомирського обласного державного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 53-73)

Згідно з ухвалою суду від 23.10.2024, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та зафіксована у протоколі судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків,закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначено по суті.

Відповідно до ухвали суду від 11.02.2025, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та зафіксована у протоколі судового засідання, поновлено представнику відповідача ОСОБА_6 строк для подачі доказів, а саме ухвали суду про відкриття провадження від 30.12.2024 у справі №295/18493/24, в приєдананні інших доказів - відмовлено.

В судовому засіданні 11.02.2025 ОСОБА_2 , який зазначив, що свої інтереси в судовому засіданні буде представляти самостійно, без участі представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Додатково вказав, що в 2006 році він отримав ордер на квартиру на трьох осіб - на себе, дружину, сина. В подальшому квартира була приватизована також на трьох осіб - на нього, дружину ОСОБА_5 та сина ОСОБА_3 по 1/3 частині кожному. Дружина померла, відносини з сином зіпсувались та налагодити їх не вдалось, з 2013 року син жодного разу не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири, натомість він утримує квартиру в ідеальному стані, провів там ремонтні роботи, змінив вхідні замки. Після смерті дружини ОСОБА_5 він спадщину прийняв, син увійшов до числа спадкоємців після смерті матері за законом на 1/2 частину спадкового майна на підставі підроблених документів. В усному порядку його повідомили, що квартира поділу в натурі не підлягає, а відтак просив визнати за ним право власності на вказаної квартири за набувальною давністю. Не підтримав клопотання, подане його представником ОСОБА_4 , про допит його в судовому засіданні, як свідка.

Представник відповідача - адвокат Козирєв І.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказав, що позивачу достовірно відомо, що його син є власником 1/3 частини квартири, яку він набув під час проведення приватизації. Крім того після смерті матері разом з батько успадкував 1/6 частину квартири, а відтак позовна вимога про визнання права власності за набувальною давність є безпідставною. Адвокат Козирєв І.М. зазначив, що між батьком і сином склались тривалі неприязні стосунки, між ними існує фінансово-майновий конфлікт, батько самостійно змінив вхідні замки та чинить перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належною йому частиною квартири, що свідчить про недобросовісність поведінки позивача.

В судовому засіданні 11.02.2025 були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є сусідами сторін, які вказали, що протягом тривалого часу не бачили відповідача за адресою АДРЕСА_2 , востаннє ОСОБА_3 бачили на похованні матері десь приблизно в 2011 році. ОСОБА_2 за цією адресою постійно не проживає, проте часто навідується до квартири і утримує її в належному стані.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18.04.2006, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в рівних долях (а.с. 24)

Зі змісту Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право спільної приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 по 1/3 частині за кожним (а.с.25).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 59).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.10.2011, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах, ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину не отримував (а.с. 71, 72-73).

Зі змісту рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.08.2014, яке набрало законної сили, вбачається, що за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 був визнаний таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (старий реєстр), який виготовлений на ім`я позивача ОСОБА_2 , вбачається, що за ним зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.10.2011 та свідоцтва про право власності на квартиру від 18.04.2006 (а.с. 10-11).

На підставі ухвали суду від 30.12.2024 відкрито провадження у цивільній справі №295/18493/24 за позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії (а.с. 93).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Нормами статей 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Положеннями частин 1, 4 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.

В постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

В постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 Верховний Суд зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

В пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної приватної власності належить в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивачу, як і відповідачу, спірна квартира належить на підставі свідоцтва про право власності, виданого в порядку приватизації, по 1/3 частині кожному, а також право на неї перейшло до них в порядку спадкування за законом на 1/6 частину на кожного, що разом становить по 1/2 частині.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не є власником будь-якої частини спірної квартири, оскільки відомості про це відсутні в Реєстрі нерухомості від 22.01.2024 з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що право власності на квартиру за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності в порядку приватизації від 18.04.2006 було зареєстровано в КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, що цілком відповідало нормам діючого на момент здійснення такої реєстрації законодавства.

Крім того, згідно із частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері, вступив у спадщину на підставі положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, доказів зворотнього матеріали справи не містять, а відтак з огляду на норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкове майно належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті матері (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Доводи позивача про те, що відповідач отримав право на спадкування за законом після смерті матері на підставі підробних документів не підтверджені жодними доказами, а відтак не заслуговують на увагу.

Відсутність відомостей про зареєстроване право власності на 1/2 частину квартири за відповідачем в Реєстрі нерухомості, на який посилається позивач, витяг з якого він отримав на власне ім`я, не спростовує обставини, встановлені судом, що відповідач є власником зазначеної частини спірної квартири, право власності на яку набув в порядку і спосіб, які передбачені нормами ЦК України.

Наявність власника майна (титульного власника), на яке претендує позивач, виключає можливість визнання права власності на нього за позивачем за набувальною давністю.

Крім того, добросовісність володіння, яка є передумовою для визнання права власності на майно за набувальною давністю передбачає, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач був обізнаний про наявність у сина права власності на спірну частину квартири.

Викладене вище дає суду підстави для висновку, що правові підстави для визнання за позивачем права власності на частину квартири за набувальною давністю відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.

При цьому суд не надає оцінку показам свідків, які були допитані в судовому засіданні, оскільки їх зміст, як доказів, немає правового значення для вирішення спору. Сам по собі факт непроживання відповідача в квартирі, законним власником якої він є, не входить до предмета доказування в спірних правовідносинах і не є підставою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, а відтак такі докази, як покази зазначених свідків, так і рішення суду від 20.08.2014 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування спірною квартирою, є неналежними в розумінні вимог ст. 77 ЦПК України в контексті обставин, які підлягають доказування в цій справі.

Не мають правового значення і доводи позивача, що він лише самостійно здійснює утримання квартири, сплачує комунальні послуги, проводить ремонт, оскільки такі обставини не впливають на наявність правових підстав для визнання права власності на майно за набувальною давністю. Водночас, зі змісту ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 30.12.2024 вбачається, що до відповідача в судовому порядку заявлені вимоги про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги.

За наведених обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

V. Розподіл судового збору.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, при зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 158, 244, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 21.02.2025.

Суддя О.В. Стрілецька