Номер провадження: 22-ц/813/1240/25
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
30.01.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,
учасники справи:
позивачі за первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , від імені якої діє представник ОСОБА_7 ,
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року,
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про не перешкоджання в користуванні квартирою та встановлення порядку її користування, та зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди та стягнення боргу
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 звернулися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про не перешкоджання в користуванні квартирою та встановлення порядку її користування, в обґрунтування якої зазначили, що позивачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі приходяться їм родичами, також зареєстровані в цій квартирі і проживають в ній окрім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають за іншою адресою. Вказана квартира відноситься до комунальної власності міста, основним наймачем є ОСОБА_3 . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 створюють позивачам перешкоди у користуванні квартирою, провокують сварки, застосовують фізичну силу, що і стало підставою звернення до суд.
Позивачі просили суд зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 ; встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , згідно схеми поверхового плану будинку: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 користуються окремою житловою кімнатою № НОМЕР_1 , площею 10,7 кв.м; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 користуються іншими трьома житловими кімнатами за № 2,3,4 на власний розсуд; ??що стосується кухні, комори, туалету, ванної, коридори та балкону то це місця загального користування та стягнути судові витрати.
05.12.2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшов уточнений позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про не перешкоджання у користуванні квартирою та встановлення порядку її користування.
16.12.2019 року до суду звернулася ОСОБА_8 з заявою про залишення її позовних вимог без розгляду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про не перешкоджання у користуванні квартирою та встановлення порядку її користування, в частині позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було залишено без розгляду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2020 року уточнений позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про не перешкоджання у користуванні квартирою та встановлення порядку її користування було прийнято до розгляду.
29.01.2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та стягнення боргу, в обґрунтування якої зазначили, що ОСОБА_1 своїми діями порушує права наймача та інших проживаючих в квартирі, що призвело до погіршення їх житлових умов. Крім цього, проживаючи в квартирі у якості членів сімї наймача, участі у сплаті за комунальні послуги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не приймають. Наймачем квартири ОСОБА_3 у період з січня 2017 року по грудень 2019 року було одноособово виконаний солідарний обов`язок з оплати комунальних послуг, відтак вона має право вимагати стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплаченої за них частини комунальних платежів з ОСОБА_1 суму в розмірі 7587 гривень та з ОСОБА_2 4902 гривні, а також судові витрати.
У вересні 2020 року представник позивачів - адвокат Смирнов В.В. подав уточнену заяву про зміну предмету позову в якій просив: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , згідно якого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 користуються житловою кімнатою площею 17,2 кв.м з балконом, житловою кімнатою площею 7,7 кв.м, житловою кімнатою площею 9,3 кв.м на власний вибір, а приміщення кухні площею 5,9 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 5,8 кв.м, комори площею 1,0 кв.м залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб; зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у користуванні житловою кімнатою площею 10,7 кв.м та іншими приміщеннями квартири АДРЕСА_2 що залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб відповідно до встановленого порядку користування.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 27 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про не перешкоджання у користуванні квартирою АДРЕСА_2 та встановлення порядку її користування задовольнив частково. Встановив порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , згідно якого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 користуються житловою кімнатою площею 17,2 кв.м з балконом, житловою кімнатою площею 7,7 кв.м, житловою кімнатою площею 9,3 кв.м на власний вибір, а приміщення кухні площею 5,9 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 5,8 кв.м, комори площею 1,0 кв.м залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб. Стягнув з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову в сумі 704 гривні 80 копійок та вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4805 гривень 00 грн, всього 5509 гривень 80 копійок в рівних частках, з кожного. Стягнув з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в сумі 704 гривні 80 копійок в рівних частках, з кожного. В задоволенні інших позовних вимог відмовив. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 та стягнення боргу - відмовив.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено фактичне користування спірною квартирою, згідно якого ОСОБА_1 займає кімнату площею 10.7 кв.м, інші підсобні приміщення квартири знаходяться в спільному користуванні всіх мешканців квартири, а відповідачі за первісним позовом користуються іншими житловими кімнатами. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року, встановлення такого порядку користування є технічно можливим.
Суд зазначив, що спірні правовідносини у даній справі стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому відхилив доводи представника відповідача за первинним позовом ОСОБА_4 адвоката Гареєва Є.Ш. про неможливість встановлення запропонованого позивачами порядку користування, через те, що технічні характеристики квартири не дозволяють виділення у користування кожному із мешканців квартири ізольованої жилої кімнати, з вказаних підстав на підставі ст. 110 ЦПК України критичної оцінки на думку суду заслуговує і висновок експерта Скибінської Т.М. № 041/2022 від 15.09.2022 року, висновок не враховує фактичний порядок користування спірною квартирою, який встановлений судом під час розгляду справи та не підтверджений іншими доказами наявними в матеріалах справи. Жодного іншого варіанту порядку користування квартирою який би їх влаштовував, відповідачі теж не запропонували, будь-яких інших доказів в обґрунтування доводів щодо незгоди із встановленням порядку користування квартирою запропонованого позивачами за первинним позовом, або погіршення житлових умов відповідачів з боку відповідачів суду надано не було.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що єдиним оптимальним і ефективним способом вирішення даного спору є встановлення порядку користування квартирою запропонованого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Крім того, належних, допустимих та достатніх доказів обставин того, що ОСОБА_1 своїми діями порушує права наймача та інших проживаючих в квартирі, в тому числі самовільного захоплення кімнати, що призвело до погіршення їх житлових умов, з боку позивачів за зустрічним позовом суду надано не було.
Судом встановлено, що заявляючи первинні та зустрічні вимоги про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою сторони не надали належних доказів, у розумінні ст.76-80 ЦПК України того, що відповідні сторони створюють їм перешкоди у користуванні квартирою, сторонами заявлено вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою без зазначення конкретного ефективного способу захисту їх прав, що може бути самостійною підставою для відмови в задоволені цих вимог.
Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення боргу суд зазначив, що обставини повного розрахунку ОСОБА_3 за зобов`язаннями по утриманню квартири АДРЕСА_2 за договором найму за період січень 2017 року - грудень 2019 року, а відтак набула право зустрічної вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в порядку регресу, позивачі за зустрічним позовом теж не довели, належні, допустимі та достатні докази, а також розрахунки в тому числі загального обов`язку на підставі яких було б можливим встановити дані обставини, в матеріалах справи відсутні. Квитанції, що додані до зустрічного позову, підтверджують лише факт сплати ОСОБА_3 певних сум, про те факту повного розрахунку нею за зобов`язаннями по утриманню квартири АДРЕСА_2 за договором найму за період січень 2017 року - грудень 2019 року, самі по собі не доводять. Доводи зустрічного позову про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у період з січня 2017 року по грудень 2019 року не приймали участі у комунальних витратах по утриманню квартири спростовуються копіями квитанцій із сплати комунальних платежів наданими ОСОБА_1 . Зважаючи на наведене суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову з підстав недоведеності.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Стверджує, що запропонований експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» у висновку № CE-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року порядок користування квартирую не ґрунтується на нормах Житлового кодексу України та не відповідає експертним Методичним рекомендаціям. Вирішуючи справу, суд не виконав вимог ст. 239 ЦПК, належним чином не дослідив двох протилежних експертних висновків та не з?ясував причин відмінності експертних висновків.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.05.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснювалось ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 , копію ухвали про відкриття провадження від 02.05.2024 року отримав 03.05.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 02.05.2024 року та копію апеляційної скарги отримала 26.07.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення.
ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , копія ухвали про відкриття провадження від 02.05.2024 року та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверти повернулися до суду із зазначенням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що порядок користування квартирою який встановов суд, фактично склався та існує між сторонами спору вже декілька останніх років, при цьому, будучи близькими родичами, ОСОБА_6 та інші відповідачі на чотирьох використовують три жилі кімнати квартири, одна з яких прохідна, і жодних проблем у них з цим не виникає. Позивачі на двох використовують одну жилу кімнату квартири і це їх теж цілком влаштовує. Посилань на будь-які норми, які б в імперативній формі не дозволяли такий порядок спільного користування квартирою, апеляційна скарга не містить. Разом з тим технічна можливість встановлення згаданого вище порядку користування підтверджена висновком судового експерта Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25 жовтня 2021 року, наявним в матеріалах даної справи. Заперечуючи зазначений експертний висновок, скаржник посилається на норми методичних рекомендацій щодо небхідності виділення жилої та підсобної площі співвласникам нерухомого майна пропорційно їх часткам у спільній частковій власності, однак у даному випадку квартира є неприватизованою, сторони справи не мають часток у спільній частковій власності, а спір стосується тільки користування приміщеннями цієї квартири. Зважаючи на технічні характеристики квартири, за встановленим судом порядком користування на апелянта як і на інших відповідачів припадає по 8,55 кв.м жилої площі на кожного, що цілком відповідає нормам середньої забезпеченості громадян жилою площею по Одеській області включаючи місто Одеса.
Вважає, що з урахуванням наведеного, порядок користування квартирою, який встановив суд, житлових прав апелянта не порушує і його існуючі житлові умови не погіршує.
Представник ОСОБА_6 ОСОБА_10 , представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_9 , ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
23 липня 2024 року від представника ОСОБА_6 ОСОБА_10 надійшли письмові пояснення, які за змістом є доповненнями до апеляційної скарги.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, письмові пояснення представника ОСОБА_6 ОСОБА_10 , які за змістом є доповненнями до апеляційної скарги, повернуто заявнику, з огляду на наступне.
Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Оскаржуване рішення ухвалено 27 лютого 2024 року. Останнім днем строку на подання апеляційної скарги є 28 березня 2024 року.
Строк на подачу доповнень до апеляційної скарги у відповідності до положень ч. 1 ст. 364 та ст. 354 ЦПК України сплив 28 березня 2024 року.
Скаржником доповнення до апеляційної скарги подані 23.07.2024 року, тобто після спливу встановленого діючим цивільним процесуальним законодавством строку на подання доповнень до апеляційної скарги.
Апеляційний суд зазначає, що як ст. 354 ЦПК України, так і ст. 364 ЦПК України не передбачено право суду апеляційної інстанції вирішувати питання поновлення пропущеного строку на подання доповнень до апеляційної скарги, який є преклюзивним, а тому відповідні доповнення, подані після визначеного законом строку, не приймаються до розгляду та повертаються заявникові.
Аналогічні за змістом висновки містяться в постанові Верховного суду від 10 грудня 2020 року у цивільній справі № 538/1182/18.
Представник ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ОСОБА_10 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу задовольнити.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_9 та ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із тексту апеляційної скарги вбачається, що як ОСОБА_6 , так і ніким із сторін рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 та стягнення боргу, не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено фактичне користування спірною квартирою, згідно якого ОСОБА_1 займає кімнату площею 10.7 кв.м, інші підсобні приміщення квартири знаходяться в спільному користуванні всіх мешканців квартири, а відповідачі за первісним позовом користуються іншими житловими кімнатами. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року, встановлення такого порядку користування є технічно можливим.
Суд зазначив, що спірні правовідносини у даній справі стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому відхилив доводи представника відповідача за первинним позовом ОСОБА_4 адвоката Гареєва Є.Ш. про неможливість встановлення запропонованого позивачами порядку користування, через те, що технічні характеристики квартири не дозволяють виділення у користування кожному із мешканців квартири ізольованої жилої кімнати, з вказаних підстав на підставі ст. 110 ЦПК України критичної оцінки на думку суду заслуговує і висновок експерта Скибінської Т.М. № 041/2022 від 15.09.2022 року, висновок не враховує фактичний порядок користування спірною квартирою, який встановлений судом під час розгляду справи та не підтверджений іншими доказами наявними в матеріалах справи. Жодного іншого варіанту порядку користування квартирою який би їх влаштовував, відповідачі теж не запропонували, будь-яких інших доказів в обґрунтування доводів щодо незгоди із встановленням порядку користування квартирою запропонованого позивачами за первинним позовом, або погіршення житлових умов відповідачів з боку відповідачів суду надано не було.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що єдиним оптимальним і ефективним способом вирішення даного спору є встановлення порядку користування квартирою запропонованого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Крім того, належних, допустимих та достатніх доказів обставин того, що ОСОБА_1 своїми діями порушує права наймача та інших проживаючих в квартирі, в тому числі самовільного захоплення кімнати, що призвело до погіршення їх житлових умов, з боку позивачів за зустрічним позовом суду надано не було.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони справи є родичами, які зареєстровані та мають право на проживання в чотирьох кімнатній квартирі АДРЕСА_3 , жилою площею 44, 9 кв.м, загальною площею 61,45 кв.м.
Згідно інформації від 21.06.2018 року ОСОБА_1 іншого нерухомого майна у власності не має.
Згідно інформації від 03.07.2018 року ОСОБА_2 іншого нерухомого майна у власності не має.
Судом встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває квартира АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою ОСББ " Дружний - 12 " № 13 від 27.04.2020 року, а також інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з державного реєстру на рухоме майно № 80539619 від 16.02.2018 року.
Квартира знаходиться у комунальній власності, житловий будинок обслуговується КП «ЖКС «Черьомушки».
На підставі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів № 164 від 18 лютого 1994 року, особовий рахунок на спірну квартиру оформлений на ОСОБА_3 .
В процесі спільного користування квартирою між сторонами систематично виникають конфлікти, що неодноразово було підставою для звернення до правоохоронних органів. Позиції сторін свідчать про наявність спору щодо порядку спільного користування житлом та неможливість вирішення цього питання мирним шляхом.
Згідно статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Як зазначено в статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до частини 4 статті 816 ЦК України порядок користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду.
Звертаючись до суду із первісним позовом позивачі просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , згідно якого вони на двох користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на чотирьох користуються прохідною житловою кімнатою площею 17,2 кв.м. з балконом, окремою житловою кімнатою площею 7,7 кв.м, окремою житловою кімнатою площею 9,3 кв.м, а приміщення кухні площею 5,9 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 5,8 кв.м, комори площею 1,0 кв.м залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_2 , користуються окремою житловою кімнатою площею 10,7 кв.м, вказані обставини також не заперечувалися відповідачем ОСОБА_4 , під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції належним чином не досліджено висновки експертів не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року за клопотанням позивачів за первісним позовом призначено судову-будівельну експертизу на вирішення якої постановлено наступне питання: «Чи є технічно-можливим встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , згідно якого позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на власний вибір користуються житловою кімнатою площею 17,2 кв.м з балконом, житловою кімнатою площею 7,7 кв.м, житловою кімнатою площею 9,3 кв.м, а приміщення кухні площею 5,9 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 5,8 кв.м, комори площею 1,0 кв.м залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб?».
Під час розгляду клопотання про призначення судово-будівельної експертизи в судовому засіданні участь приймав представник позивачів за зустрічним позовом адвокат Князєв В.В., який покладався на розсуд суду, запитань для судового експерта не поставив, як це передбачено ч.5 ст. 103 ЦПК України.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року, на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року, встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , згідно з яким позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на власний вибір користуються житловою кімнатою площею 17.2 кв.м з балконом, житловою кімнатою площею 7.7 кв.м, житловою кімнатою площею 9,3 кв.м, а приміщення кухні площею 5,9 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 5,8 кв.м, комори площею 1,0 кв.м залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб, технічно можливо.
В цьому ж висновку зазначено про згоду інших мешканців щодо їх спільного користування підсобними приміщеннями квартири (коридор, кухня, ванна кімната, туалет, комора).
Суд першої інстанції зазначив, що таку згоду не заперечували і представники відповідачів в судовому засіданні, надавши відповідь про те, що їм достеменно не відомо хто з учасників справи користується якою житловою кімнатою, тому вони вказували що всі приміщення квартири знаходяться у спільному користуванні всіх мешканців яких вони представляють.
У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.10.2021 року надані відповіді на поставлені запитання з урахуванням вимог ЖК України, ЦК України, діючих будівельних норм і правих, Методики проведення судових експертиз «Організація і проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» та інших нормативно-правових актах.
Суд першої інстанції надав належну оцінку доводам представників відповідачів щодо порушення п. 6.8 судовим експертом Клівак О.В. «Методичних рекомендацій щодо проведення дослідження з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном», розглянутих та схвалених Вченою радою КНДІСЕ від 27 грудня 2016 року №11, відхиливши їх з підстав не виконання відповідачами по справі вимог ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року в частині зобов`язання не перешкоджати судовому експерту у доступі до приміщень спірної квартири, про що вказано в абз. 1 на арк. 14 висновку судової будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року.
Відповідно до статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Отже положеннями ст. 113 ЦПК України чітко передбачені дії учасників судового процесу у разі визнання неповноти або неясності висновку судового експерта.
Проте, відповідачі за первісним позовом, вважаючи висновок необґрунтованим, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не зверталися до суду із клопотання про призначення додаткової експертизи.
Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 041/2022 від 15.09.2022 року відсутня технічна можливість відповідно до нормативно-правових актів встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 з виділенням кожному ізольованої житлової кімнати, а виконати перепланування в результаті якого має утворитися шість ізольованих жилих кімнат, технічно не надається можливим; відсутня технічна можливість встановити варіанти порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , при якому в користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 10,7 кв.м, а іншим кожному виділити ізольовану житлову кімнату, оскільки залишається тільки три житлові кімнати, одна з яких є прохідною, які технічно неможливо перепланувати в чотири ізольовані жилі кімнати.
Судом першої інстанції зазначено, що висновок експерта Скибінської Т.М. № 041/2022 від 15.09.2022 року не враховує фактичний порядок користування спірною квартирою, який встановлений судом під час розгляду справи та не підтверджений іншими доказами наявними в матеріалах справи. Питання, які були поставлені експерту Скибінській Т.М. № 041/2022 від 15.09.2022 року в частині можливості виділу кожному з відповідачів за первинним позовом ізольованої житлової кімнати фактично виходять за межі предмета доказування вимог первинного позову.
Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи представника відповідача за первинним позовом ОСОБА_4 - адвоката Гареєва Є.Ш. про неможливість встановлення запропонованого позивачами порядку користування через те, що технічні характеристики квартири не дозволяють виділення у користування кожному із мешканців квартири ізольованої жилої кімнати, оскільки спірні правовідносини у даній справі стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею
Посилання скаржника на те, що запропонований позивачами за первісним позовом та заснований на висновку експертизи № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року порядок користування квартирою призведе до погіршення житлових умов не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено в судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_2 користуються окремою житловою кімнатою площею 10,7 кв.м.
Посилання скаржника на положення ст. 63 ЖК України є необґрунтованим, оскільки стосуються предмету договору найму жилого приміщення, а предметом спору у даній справі є встановлення порядку користування квартирою.
За змістом статей 47, 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Постановою Виконкому Одеського обласної ради народних депутатів та Президіума обласної ради федерації профспілок № 378 від 17.09.1991 року внесено зміни до Постанови Виконкому Одеського обласної ради народних депутатів та Президіума обласної ради федерації профспілок від 16.01.1985 року №52 «Про порядок надання жилих приміщень» та встановлено, що розмір середньої забезпеченості громадян жилою площею складає в населених пунктах областей 8,5 кв. метрів. На квартирний облік приймаються громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та займають житлову площу до 6 кв. м. включно на кожного члена сім`ї.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зважаючи на технічні характеристики квартири, за порядком її користування який просять встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припадає по 8,55 кв.м жилої площі на кожного, що відповідає вищенаведеним нормам середньої забезпеченості громадян жилою площею по місту Одесі.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом. Порядок володіння та користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду.
Тлумачення частини четвертої статті 816 ЦК України дає підстави для висновку, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування жилим приміщенням має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування жилим приміщенням, такий порядок користування може встановити суд. Потрібно розмежовувати зміну умов договору найму (укладення окремого договору найму) щодо жилого приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду та встановлення порядку користування таким приміщенням.
Із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 18.02.1994 року № 164 переоформлено особовий рахунок на житлову площу, яка складається із чотирьох кімнат пл. 44,9 кв.м, по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , склад сім`ї 7 чоловік /вона, донька ОСОБА_12 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_1 , внучка ОСОБА_2 , внучка ОСОБА_8 , мати ОСОБА_13 .
З довідки про склад сім`ї № 476 від 14.03.2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 з 05.06.1968 року, ОСОБА_1 з 17.08.1977 року, ОСОБА_4 з 15.01.1992 року, ОСОБА_5 з 18.08.1993 року, ОСОБА_2 з 30.03.1998 року, ОСОБА_6 з 23.08.2018 року.
Відтак, можливість проживання сторін у справі у спірній квартирі житловою площею 44,9 кв.м була встановлена ще починаючи з 1994 року, доказів перебування сторін на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, сторонами не надано. При цьому судом встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває квартира АДРЕСА_4 .
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що єдиним оптимальним і ефективним способом вирішення даного спору є встановлення порядку користування квартирою запропонованого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належних, допустимих та достатніх доказів обставин того, що ОСОБА_1 своїми діями порушує права наймача та інших проживаючих в квартирі, в тому числі самовільного захоплення кімнати, що призвело до погіршення їх житлових умов, з боку позивачів за зустрічним позовом суду не надано. Суд обґрунтовано встановив порядок користування спірним житлом, тим самим вирішивши спір по суті.
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , від імені якої діє представник ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 рокув оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов