ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/551/24Головуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р.
Провадження № 22-ц/817/143/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.,

суддів - Костіва О.З., Храпак Н.М.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.,

представників позивача та третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №598/551/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Свиріпа Вікторія Зіновіївна на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2024 року (постановлене суддею Щербата Г.Р., повний текст рішення складено 17 листопада 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Збаразької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, разом із відповідачкою ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наголошував, що відповідачка, будучи матір`ю дитини не приймає участі в утриманні та вихованні сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, про його підготовку до самостійного життя.

Зазначав, що рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради №326 від 03 листопада 2023 року, затверджений висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважав, що зазначені обставини можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини та свідоме нехтування нею своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Також позивач вказував, що відповідачка є працездатною, здоровою людиною, яка не має хронічних захворювань та непрацездатних осіб на утриманні. Однак жодної матеріальної допомоги на утримання спільного сина не надає.

За таких обставин, просив задовольнити його позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 лютого 2024 року.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 лютого 2024 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки і піклування Збаразької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Службу у справах дітей Збаразької міської ради, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави 1211, 20 грн. судового збору в частині стягнення аліментів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 ..

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене у результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , не зазначивши причин, які б свідчили про порушення інтересів дитини у ньому.

Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про наявність перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з її малолітнім сином, оскільки в матеріалах справи присутні належні та допустимі докази, що свідчать про умисне ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків.

Звертає увагу, що відповідачка фактично самоусунулася від виховання сина ОСОБА_4 , оскільки не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичною допомогою, не спілкується з дитиною. Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 не висловлювала та не доводила свої прагнення здійснювати належне піклування про сина, а також бажання змінити свою поведінку щодо дитини.

Орган опіки та піклування неодноразово під час розгляду справи судом першої інстанції досліджував та підтверджував свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачкою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Свиріпа В.З. апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись на доводи викладені у ній.

У судовому засіданні представник Служби у справах дітей Збаразької міської ради - Мархивка Ю.А. апеляційну скаргу в її межах підтримав, посилаючись на доводи викладені у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

Згідно довідки від 10 жовтня 2023 року №09/01-622 виданої Збаразькою міською радою та акту обстеження умов проживання сім?ї ОСОБА_1 від 09 жовтня 2023 року №09/01-649 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в АДРЕСА_1 , але проживають в будинку матері в АДРЕСА_2 де зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати, інвалід II група пенсіонерка; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько, пенсіонер; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають без реєстрації; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син проживає без реєстрації (а.с. 9-10).

З характеристики на ОСОБА_1 , 1991 р.н. від 09 жовтня 2023 року №09/01/-624, вбачається, що він народився та проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , в будинку, який належить його матері ОСОБА_5 .. Разом з ним проживає його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .. З матір?ю сина ОСОБА_2 у шлюбі не перебували. Сина ОСОБА_3 виховує самостійно. Мати дитини не бере участі у вихованні сина біля шести років. ОСОБА_1 дбайливий батько та син, який доглядає за своєю матір`ю - інвалідом дитинства ОСОБА_5 та своїм сином. За час проживання в селі зарекомендував себе добре. Підтримує дружні відносини із сусідами та односельчанами. У сім?ї ОСОБА_1 допомагає батькам у веденні домашнього господарства. У громадських місцях поводиться добре, алкоголем не зловживає. Заяв і скарг від жителів села на ОСОБА_1 не надходило (а.с. 12).

Згідно характеристики на малолітнього ОСОБА_3 від 25 вересня 2023 року №01/94-13 вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і на даний час проживає у с. Стриївка, Збаразької ОТГ Тернопільського району Тернопільської області з батьком, бабусею ОСОБА_7 та дідусем ОСОБА_8 . Всі члени сім?ї сумлінно відносяться до виховання дитини, слідкують за його здоров`ям та початковими досягненнями (а.с. 13).

ОСОБА_4 навчається у 1 класі Стриївського ліцею. До навчання у школі виховувався у дитячому садку "Журавлик". Учень добре товаришує з учнями класу, є дружелюбною та позитивною дитиною. Активно бере участь у загальношкільних заходах та заходах класу. ОСОБА_4 має хороший фізичний розвиток. Любить уроки фізичного виховання. Хлопець вміє самостійно працювати з книгою, зошитом. Висловлює думку з допомогою вчителя. Навчається в міру своїх можливостей. Рівень розвитку відповідає вікові дитини. Учень дотримується режиму дня, реагує на похвалу та осуд вчителя. Правила поведінки старається виконувати.

Батько, ОСОБА_1 , прагне усіляко брати участь у шкільному та особистому житті дитини. Спілкується з вчителями, однокласниками сина. Хвилюється за його навчання та виховання. Приймає участь у загальношкільних та класних батьківських зборах. Допомагає дитині морально та фізично. У вихованні внука є велика допомога з боку бабусі ОСОБА_7 . Мати, ОСОБА_2 , контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.

Рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради №326 від 03 листопада 2023 року затверджений висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16-18).

Рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради №304 від 28 серпня 2024 року затверджений висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 59-61).

До суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Свиріпа В.З. подала довідку видану ІНФОРМАЦІЯ_7 від 10 грудня 2024 року №8955 з якої вбачається, що солдат ОСОБА_1 , 1991 р.н., призваний на військову службу з 05 грудня 2024 року та направлений у в/ч НОМЕР_2 .

Наказом Служби у справах дітей Збаразької міської ради від 11 грудня 2024 року №78-од тимчасово влаштовано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ю бабусі по лінії батька ОСОБА_5 , жительки АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_9 від 05 лютого 2025 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 поживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бабуся; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дідусь; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько (служить в ЗСУ).; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина. Стосунки, традиції сім`ї : складні, ОСОБА_1 проходить службу в ЗСУ, матір дитини ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, участі у її вихованні не бере, малолітній ОСОБА_3 тимчасово влаштований в сім`ю бабусі.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно частини третьої статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі №711/679/21).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

У пункті 67 Загального коментаря №14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у відповідних постановах: від 13 березня 2019 року в справі №631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року в справі №300/908/17, від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17, від 02 грудня 2020 року в справі №180/1954/19, від 17 січня 2024 року в справі №735/308/21, від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 та багатьох інших. Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №553/2563/15-ц та постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі №185/9339/21 зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі №631/2406/15-ц зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі №755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що в діях відповідачки відсутнє умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Навпаки, судом було встановлено, що відповідачка бажає спілкуватися із своїм сином і брати участь у його вихованні, що й знайшло своє підтвердження, зокрема, у висновку органу опіки та піклування від 28 серпня 2024 року №304, за зверненням матері дитини - ОСОБА_2 ..

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що в діях ОСОБА_2 відсутнє свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

У постанові від 04 квітня 2024 року в справі №553/449/20, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини», що у справі яка переглядається не встановлено.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17, провадження №61-3462св20.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, дійшов вірного висновку про недостатню обґрунтованість висновку органу опіки та піклування щодо наявності правових підстав для позбавлення матері дитини батьківських прав, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Зокрема, прийшов до правильного переконання про відсутність доказів що інтереси дитини потребують позбавлення матері батьківських прав щодо неї.

Так, із звернення матері до органу опіки та піклування вбачається, що зі спливом року спільного проживання з позивачем після народження дитини, між ними погіршилися стосунки, почали виникати конфлікти та сварки. У зв`язку з цим вона була вимушена змінити місце проживання, дитина залишилась проживати з батьком. Вона намагалася брати участь у вихованні сина, проте їй це не вдавалося через складні стосунки з матір`ю позивача. В подальшому періодично їздила за кордон на заробітки. Бажає змінити ситуацію, яка склалася і брати активну участь у вихованні та утриманні дитини.

Разом з тим, суд першої інстанції зробивши правильний висновок щодо відсутності правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, в той же час надав належну правову оцінку обставинам, які вказують на неналежне виконання відповідачкою ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_4 і обґрунтовано попередив її про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, чим урахував доводи позовної заяви щодо її неналежної поведінки, як матері по відношенню до малолітнього сина.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що в діях відповідачки є винна поведінка, що виразилась у невиконанні протягом тривалого часу обов`язків по вихованню дитини, однак із урахуванням особи матері та обставин справи прийшов до вірного висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

При цьому апеляційний суд також вважає, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про умисне свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.