Справа № 495/9642/21
№ провадження 4-с/495/2/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Ульвіс К.Е.,

Справа № 495/9642/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії приватного виконавця з виконання виконавчих листів № 495/9642/21, виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2024 представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на дії приватного виконавця Колечко Дмитра Миколайовича, у якій просив:

1)скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751978 від 07.03.2023 та ВП № 69751852 від 07.03.2023, які винесені приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем;

2)зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайовича вжити всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» в межах виконавчих проваджень ВП № 69751978 та ВП № 69751852.

Стислий виклад позиції заявника

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича перебувало виконавче провадження ВП № 69751852 з виконання виконавчого листа № 495/9642/21, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 11.04.2022, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») боргу в сумі 25 878,77 грн та виконавче провадження ВП № 69751978 з виконання виконавчого листа № 495/9642/21, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 11.04.2022, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Водночас, 07.03.2023 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751852 та постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751978 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із смертю ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, 22.02.2020 зареєстрований актовий запис про смерть № 9.

Вважає, що державний виконавець, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», передчасно виніс оскаржувану постанову, не встановив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_1 , чим порушив права АТ «Ощадбанк» на виконання остаточного судового рішення.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Представник заявника в судове засідання надав заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу.

Від приватного виконавця Колечко Д.М. надійшла заява про розгляд справи без участі приватного виконавця.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає за можливим розглянути скаргу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд дослідивши та перевіривши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

31.08.2022 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69751852 та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69751978.

07.03.2023 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751852 та постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751978 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із смертю ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, 22.02.2020 зареєстрований актовий запис про смерть № 9.

Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

У справі «Глоба проти України» (заява № 15729/07, §§ 26, 27) ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Суд також повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. також рішення від 07.06.2005 у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, § 84).

Відповідно до стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом. А також є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» про виконавче провадження у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони у справі іншими особами у зв`язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов`язків попередньої особи та може мати місце на будь-якій стадії судового провадження.

Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом.

За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення.

При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво.

Підставою процесуального правонаступництва (заміни сторони виконавчого провадження) є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 2-85/11, від 14 лютого 2024 року у справі № 2604/3166/2012, від 03 квітня 2024 року у справі № 299/374/15-ц.

У свою чергу відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, обов`язок з відшкодування шкоди, що належав спадкодавцю ОСОБА_1 за життя.

Цей обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника та продовжує існувати.

Відтак процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є цілком можливим.

У разі смерті сторони виконавчого провадження виконавець має перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво.

Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував вимоги законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку.

У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20, від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Натомість приватний виконавець Колечко Д.М. не надав до суду докази, що свідчили б про направлення постанов про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751852 та ВП № 69751978 АТ «Державний Ощадний банк України».

Згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину.

Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковане згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Натомість, приватним виконавцем Колечко Д.М. не надано жодних доказів, які могли б підтвердити факт вчинення ним дій, передбачених чинним законодавством України, зокрема ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

Пунктом 2 частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Водночас, відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною першою ст. 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно приписів ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, а також те, що державний виконавець не вжив заходів щодо з`ясування кола спадкоємців після смерті ОСОБА_1 , а передчасно виніс оскаржувану постанову, суд дійшов висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751852 та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751978 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 259-260, 450-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (, адреса: вул. Базарна, 17, м. Одеса, 65014) на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича задовольнити.

Скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 69751978 від 07.03.2023 та ВП № 69751852 від 07.03.2023, які винесені приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича вжити всіх заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження ВП № 69751978 та виконавчого провадження ВП № 69751852.

Апеляційна скарга на ухвалу суду можу бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями) (стаття 261 ЦПК України).

Повний текст ухвали складений 24 лютого 2025 року.

Суддя: