Справа № 466/1438/24 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2530/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання - Цьона С. Ю.,

з участю - представника відповідачки адвоката Лук`янець Л. О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Коваленка Я. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Житомирської міської ради Житомирської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Житомирської міської ради Житомирської області, в якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- усунути перешкоди в спілкуванні ОСОБА_1 з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити графік зустрічей наступним чином:

- кожну другу в місяці суботу та неділю - з 10.00 години суботи до 18.00 години неділі за фактичним місцем проживання позивача без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, без присутності матері;

- кожну четверту в місяці суботу та неділю - з 10.00 години суботи до 18.00 години неділі за фактичним місцем проживання позивача, без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, без присутності матері;

- кожного ІНФОРМАЦІЯ_4, в день народження батька, з 10 години до 16 години або цілий день за погодженням з відповідачем, без присутності матері;

- кожного ІНФОРМАЦІЯ_5, в день народження доньки, з 10 години до 16 години без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, без присутності матері;

- в період кожних дошкільних (канікул в дитячому садочку) та/або шкільних літніх канікул з 10.00 години 01 липня по 19:00 годину 31 липня з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України та за кордон, без присутності матері;

- в період кожних дошкільних (канікул в дитячому садочку) та/або шкільних зимових канікул з 10.00 години 01 січня по 19.00 годину 08 січня з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України та за кордон.

У випадку зміни періоду дошкільних та/або шкільних канікул в зимовий час - починаючи з 01 дня канікул з 10:00 години по 08 день 19:00 годину канікул, без присутності матері. При цьому за згодою обох батьків можлива зміна дат літнього відпочинку;

- в період кожних дошкільних (канікул в дитячому садочку) та/або шкільних весняних та осінніх канікул - 05 (п`ять) календарних днів на кожний період канікул, починаючи з 01 дня канікул з 10:00 години по 05 день 19:00 години канікул з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України та за кордон, без присутності матері;

- необмежене спілкування з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто, засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною;

- у день побачення з донькою, позивач має право забирати дитину з місця проживання дитини, або садочку, або школи особисто;

- зобов`язати відповідача за день до дня зустрічі позивача з дитиною, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 07 листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу спільна донька ОСОБА_4 залишилася проживати разом з відповідачкою.

Позивач стверджує, що відповідачка постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, заперечує проти того, щоб він брав участь у вихованні доньки, не дає можливості спілкуватися з нею. У зв`язку із чим змушений звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожну другу та четверту в місяці суботу з 12.00 години і до 16.00 години на території м.Житомира у присутності матері;

- кожну другу і четверту в місяці неділю - з 12.00 години і до 19.00 години за фактичним місцем проживання дитини без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, без присутності матері;

- кожного ІНФОРМАЦІЯ_4, в день народження батька, з 11.00 години і до 16.00 години за фактичним місцем проживання дитини, без присутності матері;

- кожного ІНФОРМАЦІЯ_5, в день народження доньки, з 15.00 години і до 19.00 години на території м.Житомира у присутності матері;

- в період кожних дошкільних (канікул в дитячому садочку) та/або шкільних літніх канікул з 10.00 години 15 липня і до 19:00 години 31 липня з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України та/або за кордон, без присутності матері;

- в період кожних дошкільних (канікул в дитячому садочку) та/або шкільних зимових, весняних та осінніх канікул за погодженням батьків 4-ри дні з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України та/або за кордон.

- доступне, з періодичністю у 2-5 днів спілкування з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто, засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною;

- у день побачення з донькою, дозволити батьку забирати дитину з садочку або школи особисто;

- зобов`язати батьків завчасно в переддень зустрічі з дитиною, надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини.

У решті в задоволенні вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши в серпні 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 червня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження факту вчинення з боку відповідачки перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Натомість, матеріали справи містять докази того, що позивач не має інтересу до спілкування з донькою та навіть після надання висновку орану опіки піклування не проводить зустрічі із донькою.

Вважає, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів позивача, визнав доведеними обставинами, які не підтверджені належними та допустимими доказами та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Звертає увагу на те, що донька не знає свого батька, жодного дня не проводила разом з ним, тим більше наодинці, в силу фізіологічного віку доньки - 3 роки, ОСОБА_5 не готова розлучатися із матір`ю та проводити із чоловіком, якого не знає і не сприймає як свого батька. Дана обставина склалася не з вини відповідачки, а з вини самого позивача, який з моменту народження доньки не брав участі у її житті.

На думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що встановлений рішенням суду порядок участі батька у житті дитини забезпечить найкращі інтереси самої дитини. Встановлений судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою, навпаки, завдаватиме стресу та занепокоєння. Примушування дитини до цього, в силу віку, може негативно вплинути на її розвиток та формування дитини як особистості. Адже ОСОБА_5 надзвичайно прихильна до матері і з моменту народження жодного дня не проводила окремо від відповідачки. Між дитиною та батьком немає психологічного зв`язку й дитина з огляду на її вік і тривале проживання з матір`ю повноцінно не сприймає його як батька, зустрічі батька з дитиною за таких обставин за відсутності матері можуть нашкодити дитині, вплинути на її психоемоційний стан.

Крім того, матеріали даної справи містять відомості про те, що ОСОБА_2 було подано позов до суду про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. Однак, ОСОБА_1 , зловживаючи своїми процесуальними правами, затягує розгляду цієї справи.

08 жовтня 2024 року зареєстровано відзив ОСОБА_1 , на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 червня 2024 року, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідачки, позивача та його представника та, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову мотивоване тим, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а беручи до уваги досліджені у справі докази та враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини і виходячи з інтересів дитини та вимог статей 157, 158 СК України, суд, з врахуванням інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини на час вирішення цього спору, режим її розпорядку дня, дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначення судом способу спілкування батька з дитиною, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей.

Вважає, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання доньки, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із дитиною, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Саме такий спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, частково відповідають обставинам справи, однак зроблені при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду підлягає зміні.

Судом встановлено, що 07 листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Житомирському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що зроблено актовий запис №1526.

У шлюбі в них народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи (а. с. 14). Сторонами визнається, що одружжя після реєстрації шлюбу проживало разом короткий термін в м.Києві та м.Житомирі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 травня 2023 року в справі № 295/15603/21 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу спільна донька ОСОБА_4 залишилася проживати разом з мамою.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2023 року в справі № 279/357/23 стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян, починаючи з 26 листопада 2021 року і до повноліття дитини, а також аліменти на відповідачку в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 26 листопада 2021 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2

Вказане судове рішення перебуває на виконанні в Коростенському відділі державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач по справі ОСОБА_1 є особою з інвалідність 2-ої групи внаслідок війни та звільнений із ЗС України, проходить реабілітацію після поранень (а.с. 26-27). На час розгляду справи в суді проживає у м. Львові.

Згідно висновку № 598 виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, від 17 квітня 2024, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : кожна друга субота місяця з 12:00 до 16:00 год. на території міста Житомир у присутності матері; за згодою обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок побачень батька із дочкою (а.с. 61 зворот).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності при вихованні дитини.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (справа № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Крім того, судом констатовано не урахуванням національними судами положення статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини. Рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі справедливості, взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У даній справі суд першої інстанції врахував висновок органу опіки та піклування, взяв такий до уваги та, з врахуванням обставин справи, вважав за можливе вийти за межі запропонованих способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Водночас, правосуддя у справах про піклування про дитину, батьківський час завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Порядок спілкування батька з дитиною, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про участь одного з батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною суд, з урахуванням обставин справи, має право розглянути питання щодо забезпечення контакту дитини з іншим з батьків, з яким дитина не проживає, за відповідним графіком, та з участю другого з батьків, або без такої участі.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, віку (на час розгляду справи судом апеляційної інстанції дитині виповнилось лише 4 роки), того, що дитина ніколи не проживала разом з батьком, колегія суддів вважає, що способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, обрані судом першої інстанції з відступом від способів, запропонованих органом опіки та піклування, зокрема без присутності матері, можуть негативно вплинути на психоемоційний стан дитини.

Суд першої інстанції врахував оглянуте в судовому засіданні відео з сумісного відпочинку батька з дитиною, з якого вбачається, що дитина знайома з батьком і прихильна до нього, перебуває у батька на руках, сміється до нього прихиляється, між ними складаються досить дружні відносини. При цьому судом першої інстанції не враховано, що це одна з перших зустрічей дитини з батьком, а відтак, послідуючі зустрічі потребують для дитини адаптаційного періоду - періоду звикання та зближення. Адже, дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат, тому її інтереси є в пріоритеті. На думку колегії суддів, в якнайкращих інтересах дитини буде за доцільне розпочати проводити зустрічі батька з дитиною в присутності матері. Такі зустрічі безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивача із його дочкою, та не будуть ставити дитину у некомфортне становище, коли відсутня її мати.

Доцільно та в інтересах дитини в ситуації, що склалася у цій справі, спочатку вжити відповідних підготовчих заходів, спрямованих на адаптацію дитини та батька до встановлення стосунків, а також підготовки до періодичних зустрічей дитини з батьком. За обставинами цієї справи, на думку колегії суддів, достатнім та доцільним буде адаптаційний період до досягнення дитиною шестирічного віку. Тобто слід визначити участь батька у вихованні та спілкуванні з дочкою до досягнення дитиною шестирічного віку - у присутності матері, а в подальшому - без присутності матері.

Це ж стосується і сумісного відпочинку батька з дитиною у канікулярний період на території України. Такий, на думку колегії суддів, можливий без присутності матері вже після проходження підготовки та адаптаційного періоду у спілкуванні батька з дочкою, тобто після досягнення дитиною шестирічного віку.

При цьому, суд апеляційної інстанції, частково приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги про те, що донька не знає свого батька, не проводила разом з ним час наодинці, в силу фізіологічного віку не готова розлучатися із матір`ю та проводити час із чоловіком, якого не знає, наголошує на тому, що для встановлення психологічного контакту між батьком та дочкою необхідне також вчинення відповідних дій з боку матері, які сприятимуть позитивному розвитку відносин між батьком та малолітньою дитиною. З оглянутого в судовому засіданні в суді першої інстанції відео вбачається, що дитина все ж вже знайома з батьком та виявляє прихильність до нього.

Також, колегія суддів окремо звертає увагу й на спосіб участі батька у вихованні дитиниу період дошкільних (канікул в дитячому садочку) та/або шкільних канікул з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини за кордон.

Так, відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати якнайкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати інтересам дитини.

Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду у конкретно визначену державу (держави), на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Резюмуючи вищенаведене, колегія суддів роз`яснює позивачу, що для надання дозволу для виїзду за кордон із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , він вправі, разом із відповідачкою у справі ОСОБА_2 звернутися до нотаріальної контори із запитом про надання такої згоди. А у разі заперечення відповідачки ОСОБА_2 надати дозвіл для виїзду батька дитини за кордон із донькою, позивач вправі звернутися до суду із відповідним позовом про надання дозволу для виїзду за кордон, без згоди матері. Такий дозвіл надається на кожний випадок окремо, з вказанням країни, до якої дозволяється виїзд, певного періоду, на який надається дозвіл на виїзд, та з визначенням його початку й закінчення. За таких обставин, рішення суду щодо участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною, яким передбачено такий спосіб участі, як поїздки для відпочинку та оздоровлення дитини за кордон, є невиконуваним, оскільки передбачений інший порядок врегулювання цього питання.

За наведених вище обставин і підстав колегія суддів доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції слід змінити, що відповідатиме, в першу чергу, інтересам дитини.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач не має інтересу до спілкування з донькою та навіть після надання висновку орану опіки піклування не проводить зустрічі із донькою, оскільки таке спростовується поведінкою позивача, а саме зверненням за захистом свого права на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною до суду, активним відстоюванням цього права в суді та готовністю до поступок в інтересах дитини, в той час коли відповідачка, наголошуючи на тому, що перешкод у спілкуванні з дитиною позивачу не чинить, категорично заперечує проти будь-якої участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною та жодних конструктивних пропозицій щодо вирішення цього питання суду не надає.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що донька не знає свого батька, не готова проводити час із незнайомим чоловіком, якого не знає і не сприймає як свого батька, а дана обставина склалася не з вини відповідачки, а з вини самого позивача, який з моменту народження доньки не брав участі у її житті, колегією суддів відхиляються. Адже сторонами не заперечується той факт, що позивач у різні періоди часу, в тому числі і після народження дочки, неодноразово приймав участь у миротворчих місіях в різних державах, а з початком повномасштабного вторгнення росії в Україні - служив у Збройних силах України, був важко поранений, тривалий час лікувався та проходив реабілітацію. Такий стан речей, зокрема, з врахуванням віддаленості місця лікування та реабілітації позивача після поранення від місця реєстрації та фактичного проживання дитини, не дозволяв останньому безпосередньо спілкуватись з донькою.

Суд констатує, що ОСОБА_1 , як батько, який проживає окремо від дитини, згідно приписів вище перелічених норм права має право на особисте спілкування з нею, а відповідачка ОСОБА_2 або інші особи не мають права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини, що судами не встановлено. Крім того, звернення позивача до суду з даним позовом свідчить про необхідність визначення способів його участі у вихованні доньки, зацікавленість в реалізації батьківських прав та обов`язків.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у випадку виникнення як негативних, так і позитивних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у визначений судом спосіб, а також враховуючи те, що дитина дорослішатиме і, відповідно, змінюватиметься її світогляд та бажання, зокрема, щодо спілкування з кожним із батьків, сторони не позбавлені права ставити питання про зміну способів участі батька у вихованні дитини.

Доводи апеляційної скарги, які були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, тому таку необхідно задовольнити частково.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, проте мотиви судового рішення не в повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення належить змінити, виклавши резолютивну частину такого у новій редакції.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 червня 2024 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

«позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради Житомирської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- до досягнення дитиною шестирічного віку - кожну другу та четверту в місяці суботу з 12.00 години і до 16.00 години за фактичним місцем проживання відповідачки і дитини, у присутності матері; після досягнення дитиною шестирічного віку - кожну другу та четверту в місяці суботу з 12.00 години і до 16.00 години за фактичним місцем проживання відповідачки і дитини, без присутності матері;

- до досягнення дитиною шестирічного віку - кожну другу і четверту в місяці неділю з 12.00 години і до 19.00 години за фактичним місцем проживання дитини, без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, у присутності матері; після досягнення дитиною шестирічного віку - кожну другу і четверту в місяці неділю з 12.00 години і до 19.00 години за фактичним місцем проживання дитини, без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, без присутності матері;

- до досягнення дитиною шестирічного віку - кожного ІНФОРМАЦІЯ_4 , в день народження батька, з 11.00 години і до 16.00 години за фактичним місцем проживання дитини, у присутності матері; після досягнення дитиною шестирічного віку - кожного ІНФОРМАЦІЯ_4 , в день народження батька, з 11.00 години і до 16.00 години за фактичним місцем проживання дитини, без присутності матері;

- до досягнення дитиною шестирічного віку - кожного ІНФОРМАЦІЯ_5 , в день народження доньки, з 15.00 години і до 19.00 години за фактичним місцем проживання дитини, у присутності матері, після досягнення дитиною шестирічного віку - кожного ІНФОРМАЦІЯ_5, в день народження доньки, з 15.00 години і до 19.00 години за фактичним місцем проживання дитини без присутності матері;

- після досягнення дитиною шестирічного віку - в період кожних дошкільних (канікул в дитячому садочку) та/або шкільних літніх канікул з 10.00 години 15 липня і до 19:00 години 31 липня з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, без присутності матері;

- після досягнення дитиною шестирічного віку - в період кожних дошкільних (канікул в дитячому садочку) та/або шкільних зимових, весняних та осінніх канікул за погодженням батьків 4-ри дні з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України - без присутності матері.

- доступне, з періодичністю у 2-5 днів спілкування з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 особисто, засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною;

- у день побачення з донькою, дозволити батьку забирати дитину з садочку або школи особисто до досягнення дитиною шестирічного віку - у присутності матері, після досягнення дитиною шестирічного віку - без присутності матері;

- зобов`язати батьків завчасно в переддень зустрічі з дитиною, надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич