Дата документу 12.02.2025 Справа № 331/3064/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3064/23 Головуючий у 1-й інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/53/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Чернікова Дениса Юрійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 рокупредставник ОСОБА_1 адвокат Тобота Ю.С. звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, який в подальшому був уточнений.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначала, що з 01.04.2019 року вона обіймала посаду начальника відділу медичних та соціальних послуг Бердянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області

В редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 року № 2620 IX, який набрав чинності з 01.01.2023 року, припинено діяльність Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року.

У зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників, вирішено звільнити позивача з посади з 18.04.2023 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка вважає, що при звільненні допущено порушення вимог діючого законодавства, оскільки їй не було запропоновано нову посаду у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, так як Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції фонду були реорганізовані шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року, в той час як Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України видано наказ № 54-090 від 16.12.2023 року, яким наказано скоротити увесь штат та усю чисельність працівників.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області № 151-к від 18.04.2023 року за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області Сударикова І.Ю., яким вирішено звільнити ОСОБА_1 18 квітня 2023 року у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України;

- поновити з 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 у правонаступнику Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на посаді аналогічній або рівнозначній посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг Бердянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області;

- стягнути з правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 квітня 2023 року по дату поновлення позивача на посаді та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Черніков Д.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, здійснити перерозподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Запорізькій області протягом періоду часу з моменту попередження позивача про наступне звільнення (19.01.2023) до моменту звільнення позивачки (18.04.2023) існували 75 вакантних посад, що підтверджується інформацією, наданою ГУ ПФУ у Запорізькій області у відповідь на адвокатський запит та довідкою ГУ ПФУ у Запорізькій області, жодну з яких позивачці не було запропоновано зайняти. Серед вказаних вакантних посад було 17 вакантні посади не державної служби. Звертає увагу, що наявність вказаних вакантних посад, в тому числі 17 вакантних посад не державної служби, свідчить про те, що позивачку повинно було бути ознайомлено з переліком всіх вакантних посад та запропоновано зайняти (перевести) певну посаду. Навіть беручи до уваги, що новоутворені посади в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Запорізькій області є посадами державної служби, порядок призначення працівник на такі посади не передбачав проведення спеціального конкурсу, а тому роботодавець повинен був запропонувати працівнику зайняти вакантну посаду.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, ст. 5 Закону України «Про державну службу», частини 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», оскільки суд дійшов до помилкового висновку, що при не урегульованості спеціальним законодавством України питання переведення працівника, який не є державним службовцем, на посаду державної служби, таке переведення заборонено, оскільки сам факт відсутності спеціального нормативного регулювання вже створює заборону на це.

При неправильному застосуванні судом вищевказаних норм не було враховано висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 20 вересня 2021 року у справі №340/221/20, від 26 січня 2023 року у справі № 280/726/20, від 04 серпня 2022 року у справі № 280/531/20 та від 08 листопада 2022 року у справі № 620/11180/21.

Представник Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області Пасічник О.М. сформувала в системі «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року було зупинено апеляційне провадження в справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Чернікова Дениса Юрійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду цивільної справи № 712/4776/23 (провадження №61-13644сво23).

У січня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Черніков Д.Ю. сформував в системі «Електронний суд» клопотання про закриття провадження у справі, просить закрити провадження у справі №331/3064/23 з урахуванням висновків Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у справі №712/4776/23. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з усіма матеріалами передати для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Чернікова Дениса Юрійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися. На адресу апеляційного суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Чернікова Д.Ю., в якому останній просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Також, на адресу Запорізького апеляційного суду надійшло клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Пасічник О.М., в якому вона просить розглянути справу за відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить із того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справу, позивач реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності сторін, їх представників.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні ОСОБА_1 дотримані норми трудового законодавства; позиція ОСОБА_1 щодо наявності підстав для переведення її на посаду в Пенсійному фонді України (його територіальний орган, відокремлений підрозділ) не відповідає нормам чинного законодавства; прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнароднихдоговорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 01.04.2019 року ОСОБА_1 обіймала посаду начальника відділу медичних та соціальних послуг Бердянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

В наказі голови комісії з реорганізації виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 54-090 від 16 січня 2023 року зазначено, що з 18 квітня 2023 року скорочується весь штат та уся чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві (т. 1, а.с. 70-71).

Наказом голови комісії з реорганізації УВД ФССУ у Запорізької області від 18 квітня 2023 року №151-к ОСОБА_1 була звільнена 18 квітня 2023 року із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Підставою про звільнення стало попередження від 17.01.2023 року (т. 1, а.с. 47).

При розгляді справи встановлено, що предметом спору є вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач звернулася до суду з позовом з приводу винесення щодо неї наказу голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування про звільнення до відповідача державної установи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке є юридичною особою публічного права та суб`єктом владних повноважень. Позивач просить поновити її на роботі в правонаступнику Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на посаді аналогічній або рівнозначній посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг Бердянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі N 818/1688/16 від 05.12.2018 згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Частиною 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та Законами України.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування; а ч. 4 ст. 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої стаття 19 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 638/14011/16-ц зазначено, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають із індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Ці позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі N 127/18513/18 (провадження N 14-145цс20), від 16 червня 2020 року у справі N 756/3456/19 (провадження N 14-543цс19), від 26 лютого 2020 року у справі N 210/5659/18 (провадження N 14-632цс19) та інших.

У постанові від 09 грудня 2024 року у справі N 712/4776/23 (провадження N 61-61-13644сво23) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зроблено висновок, що «Внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом N 2620-IX Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування).

Спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій».

Отже, ця справа, яка спрямована на поновлення позивача, звільненої внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного Фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосується прийняття на публічну службу, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

За правилами частини четвертої статті 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також про наявність підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Чернікова Д.Ю. про направлення справи до Запорізького окружного адміністративного суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

Керуючись ст.ст. 255, 259, 367, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чернікова Дениса Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2024 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрити.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Чернікова Дениса Юрійовича про направлення справи за встановленою юрисдикцією задовольнити.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передати до Запорізького окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков