Справа № 207/5014/24
Провадження № 2/209/227/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Левицької Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Погрібної О.В.,

представник відповідача Фесюка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2024 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська за підсудністю надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі також АТ «СК «Країна», позивач) до ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст позовних вимог

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.02.2022 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 (далі також Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №10/УА/026006 (далі також Договір). Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 16.09.2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ДАФ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » на а/д Кіровоград-Платонова 172 км+300м допустив зіткнення з транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду, відповідача було визнано винним вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 957 685,37 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СК «Країна» було відшкодовано шкоди Страховою компанією Відповідача у розмірі 158 500,00 грн. Також зазначає, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 799 185,37 грн.

Таким чином, в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України позивач вважає, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування з страхувальнику останнього, відтак просить суд сягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Страхова компанія «Країна» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 799 185,37 грн та сплачений судовий збір у розмірі 11 987,79 грн.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 26.11.2024 прийнято до розгляду тавідкрито провадження у справі. Призначено проведення підготовчого судового засідання в порядку загального провадження на 17 грудня 2024 року о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 17.12.2024 із врахуванням клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи на іншу дату, відкладено розгляд цивільної справи на 15 січня 2025 року о 13 год. 15 хв.

Ухвалою суду від 15.01.2025 із врахуванням клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із відрядженням до міста Києва для участі у слідчих діях в Головному слідчому управлінні Національної поліції України, відкладено розгляд цивільної справи на 28 січня 2025 року о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 28.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до судового розгляду по суті 18 лютого 2025 рокуо 10 год. 00 хв.

18.02.2025 у судовому засіданні суд постановив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення призначив в судовому засіданні 21.02.2025 о 11 год. 00 хв.

Доводи учасників справи

Позивач в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив розглянути справу без участі його представника та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відзив на позовну заяву не подавався.

Представник відповідача адвокат Фесюк Ю.О. в судовому засіданні зазначив, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає. Звернув увагу суду, що зі змісту позовної заяви підставою для звернення з даним позовом є посилання на те, що сталася дорожньо-транспортна пригода де зіткнулися транспортні засоби TOYOTA та DAF - яким керував відповідач. Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень, що не заперечується відповідачем. Однак представник відповідача не погоджується із покликанням позивача на те, що підставою відшкодування шкоди є винність ОСОБА_1 , а саме в тій частині, що ним під час зіткнення транспортних засобів було порушено правила дорожнього руху. Звернув увагу суду, що позивач на обґрунтування вказаних обставин надає постанову суду та зазначає, що постановою визнано відповідача винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП, разом з тим, надана постанова Криничанського районного суду Дніпропетровської області, яка була постановлена за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та у якому було зазначено, що його довіритель винен у ДТП не підтверджує вини ОСОБА_1 .. Зазначив, що у вказаній постанові не встановлена вина особи, суд не розпочинав розгляд справи, а послався на те, що провадження слід закрити, оскільки сплили строки про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вважає, що матеріалами справи не підтверджено, що страхова компанія, у якій було застраховано автомобіль, яким керував ОСОБА_1 відшкодувала шкоду позивачу у розмірі 158500 грн, відтак має сумніви, що така виплата була здійснена, оскільки таку виплату можливо здійснити лише у випадку визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Долучений Акт огляду транспортного засобу з переліком певних пошкоджень також викликає сумніви та не підтверджує пошкоджень саме в такому обсязі, які в акті зазначені, оскільки відповідач для огляду автомобіля не викликався у визначеному законом порядку, такий Акт складено за його відсутності, а надана ремонтна канкуляція не є належним доказом.

Відтак просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження вказаних у позові обставинам. Пояснення, як свідка ОСОБА_1 , вважає такими, що підтверджують його невинуватість у дорожньо-транспортній пригоді яка мала місце.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав позицію свого представника та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

22.02.2022 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та страхувальником ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА 264006, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Зокрема, за умовами п. 18.1. договору, сторони погодили, що відповідно до обраних умов страхувальником при укладенні договору, визначення розміру збитків та страхового відшкодування може здійснюватися страховиком на підставі калькуляції страховика (складається страховиком за допомогою програмного забезпечення продукту (Аудатекс тощо), автотоварознавчого дослідження (експертний висновок, акт, звіт тощо) щодо визначення розміру збитків, розрахунків СТО.

При настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають: за рахунок страхового відшкодування тільки реальні збитки у вигляді: витрат на проведення відновлювального ремонту, вартості ТЗ в межах страхової суми (у разі конструктивної загибелі ТЗ тощо) ( п. 18.2 договору).

Згідно Додаткової угоди №1 від 19.04.2022 до Договору №УА 264006 автомобільного страхування від 22.02.2022 сторони дійшли згоди змінити п.7.1. п.п. «Інші умови.Територія дії» та викласти у наступній редакції (а.с. 18).

Згідно Додаткової угоди №2 від 13.06.2022 до Договору №УА 264006 автомобільного страхування від 22.02.2022 сторони дійшли згоди з 13.06.2022 внести зміни до п.5 ТЗ застрахований за цим договором « НОМЕР_1 » (а.с.19).

Згідно довідки Управління патрульної поліції в м. Києві №710560 про дорожньо-транспортну пригоду, судом встановлено, що 16.09.2022 року відповідач, керуючи транспортним засобом DAF, державний номерний знак НОМЕР_5 на а/д М-06-Київ-Чоп 240 км 200 м допустив зіткнення з транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п.10.3 ПДР та за фактом порушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол АДД 391524 за статтею 124 КУпАП. Також 16.09.2022 складено схему ДТП (а.с.14-15, та а.с. 14 зворот).

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_3 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до ремонтної калькуляції №69431 від 05.10.2022, наданого позивачем з системи AUDATEX склав 1 623 111 грн. 83 коп. з ПДВ (а.с. 23-28, зведена вартість а.с. 26 зворот).

Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 року у справі №178/2966/23 за наслідками розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення - провадженням закрито, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

20.09.2022 ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «Країна» із повідомленням про настання страхового випадку (а.с.6).

21.10.2022 ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування вх.№11743/22, а також подав заяву вх.№11747/22, що не заперечує щодо виплати страхового відшкодування по договору №УА 264006 від 22.02.2022 власнику пошкодженого авто ОСОБА_3 (а.с.7, 8).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , власником транспортного засобу є ОСОБА_3 , дата реєстрації 11.06.2022 (а.с.9).

Отримувач страхового відшкодування ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування №11890/22 від 26.10.2022 (а.с.7 зворот).

Відповідно до страхового акту № 10/69431/2.1.5.1 від 01 листопада 2022 року позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 957 685 грн 37 коп.. Отримувач страхового відшкодування ОСОБА_3 . При цьому, у страховому акті вказано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 1 623 111 грн. 83 коп., франшиза 135000 грн., зменшення страхового відшкодування 1 570 000 грн. (зобов`язуюча пропозиція Авто онлайн «Аудатекс Україна» від 18.10.2022 року, дійсна вартість застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку 2 700 000 грн (а.с.29).

Виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», виплатило суму страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 957 685 грн 37 коп., що підтверджується платіжними інструкціями № 15899 від 01.11.2022, №16420 від 14.11.2022 та №16726 від 18.11.2022 (а.с.30-32).

Транспортний засіб DAF, державний номерний знак НОМЕР_5 , він код НОМЕР_6 , був застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (поліс ЕР/210073577 діючий на 16.09.2022) (а.с.34).

30 листопада 2022 року позивачем до НАТ «НАСК «Оранта» було скеровано заяву №10347 відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» просила ОСОБА_1 здійснити виплату страхового відшкодування у 30-ти денний термін, починаючи з дня одержання претензії, на користь АТ «СК «Країна» у розмірі 957 685 грн 37 коп. на зазначений позивачем рахунок.

Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» у поданому позові вказує про те, що згідно ст.ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією відповідача було відшкодовано шкоду позивачу у розмірі 158 500 грн 00 коп.

02.05.2024 року на адресу відповідача позивачем було скеровано претензію №72653/ІНС, відповідно до якої Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» просила ОСОБА_1 перерахувати 799 185 грн 37 коп. у місячний термін з моменту отримання цього листа на зазначений позивачем банківський рахунок (а.с. 35).

Також у матеріалах справи наявна копія Акту огляду транспортного засобу від 30.09.2022 та фототаблиця автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200 (а.с.20-22).

Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно спірних правовідносин, наявних між сторонами, матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача відшкодування страхувальнику різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 799 185 грн 37 коп.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Суд зазначає, що відносини у сфері страхування регулюються Цивільним Кодексом України, Законом, який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст. 979 ЦК України і ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Судом у даній справі встановлено, що 22.02.2022 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та страхувальником ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА 264006, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування

При цьому, укладаючи даний договір, сторони погодили, що відповідно до обраних умов страхувальником при укладенні договору, визначення розміру збитків та страхового відшкодування може здійснюватися страховиком на підставі калькуляції страховика (складається страховиком за допомогою програмного забезпечення продукту (Аудатекс тощо), автотоварознавчого дослідження (експертний висновок, акт, звіт тощо) щодо визначення розміру збитків, розрахунків СТО. При настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають: за рахунок страхового відшкодування тільки реальні збитки у вигляді: витрат на проведення відновлювального ремонту, вартості ТЗ в межах страхової суми (у разі конструктивної загибелі ТЗ тощо) ( п. 18.1, 18.2 договору).

16.09.2022 року відповідач, керуючи транспортним засобом DAF, державний номерний знак НОМЕР_5 на а/д М-06-Київ-Чоп 240 км 200 м допустив зіткнення з транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_3 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до ремонтної калькуляції №69431 від 05.10.2022, наданого позивачем з системи AUDATEX склав 1 623 111 грн. 83 коп..

Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 року у справі №178/2966/23 за наслідками розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення - провадженням закрито, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Представник відповідача та ОСОБА_1 заперечуючи вину останнього у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 16.09.2022, з покликанням на ст. 234 ЦПК України просили суд допитати відповідача як свідка.

Свідок ОСОБА_1 повідомив, що він дійсно 16.09.2022 керував транспортним засобом DAF, державний номерний знак НОМЕР_5 . Рухаюсь по правій смузі дороги, вирішив здійснити обгін автомобіля, який рухався перед ним, включив поворот, перелаштувався у лівий ряд, дорога була рівною, не було ні підйомів ні спусків. Здійснюючи обгін автомобіля, який рухався перед ним, почув з лівої сторони хруст, глянув у дзеркало та побачив, що водій автомобіля LAND CRUISER обганяв його автомобіль третім рядом, між відбійником та ним. На його думку швидкість автомобіля LAND CRUISER була більше 100 км та ДТП відбулось із вини водія цього автомобіля.

Щодо заперечення відповідача в його винуватості у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 16.09.2022, зокрема з покликанням на постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 року у справі №178/2966/23, відповідно до якої, на думку сторони відповідача, не встановлена вина особи за наслідком розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, оскільки провадження у справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Отже, системний аналіз вказаних норм дозволяє прийти до висновку, що закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 статті 247 КУпАП можливе за одночасної наявності кількох умов, а саме вчинення чи виявлення адміністративного правопорушення та спливу строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу. Крім того, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення стягнення, а не строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Зі змісту постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 року у справі №178/2966/23 вбачається, що суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, та у постанові зазначив, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є процесуальною перешкодою для вирішення питання про відшкодування збитків в порядку цивільного судочинства, оскільки провадження у даній справі закрито з нереабілітуючих підстав.

При цьому суду враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі №910/18319/16, відповідно до якої така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом також у постановах: від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18, від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.09.2022, а також вина у такій ОСОБА_1 , визначена судовим рішення, яке набрало законної сили, в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.

В подальшому, як було встановлено судом, власник транспортного засобу та Страхувальник звернулися до позивача із заявами на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акту № 10/69431/2.1.5.1 від 01 листопада 2022 року позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 957 685 грн 37 коп., яке було виплачено ОСОБА_3 у розмірі 957 685 грн 37 коп., що підтверджується платіжними інструкціями № 15899 від 01.11.2022, №16420 від 14.11.2022 та №16726 від 18.11.2022.

Також, як встановлено судом, та не заперечується учасниками справи, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу DAF, державний номерний знак НОМЕР_5 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «НАСК`ОРАНТА», поліс ЕР/210073577.

Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна зазначає про те, що згідно ст.ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією відповідача було відшкодовано шкоду позивачу у розмірі 158 500 грн 00 коп.

Відтак, позивач звернувся до відповідача з позовними вимогами про стягнення з останнього різниці між виплаченим ним розміром відшкодування та відшкодованим третьою особою у даній справі.

При цьому, судом встановлено, що страховик, у даному разі позивач, перед страхувальником (вигодонабувачем) виконав свої зобов`язання, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у встановленій страховим актом сумі 957685 грн 00 коп..

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених ст. 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Відповідно заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Суброгація (походить від латинського «subrogare» - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 910/2603/17 та від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 року у справі № 755/9320/15-ц.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст.1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За вимогами ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Для правильного вирішення питання щодо стягнення у порядку суброгації (відповідно до положень ст. 27 Закону, ст. 993 ЦК України) суми шкоди, завданої внаслідок ДТП, важливим є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 - особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) сплаченою позивачу третьою особою ПАТ «НАСК «Оранта», яке здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 158 500,00 грн.

Разом з тим, доводи представника відповідача, наведені ним у судовому засіданні, відхиляються судом як такі, що не узгоджуються із наявними у справі письмовими доказами.

По перше, суд вважає необґрунтованими сумніви представника відповідача про те, що страхова компанія, у якій було застраховано автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_5 , не відшкодувала шкоду позивачу у розмірі 158 500,00 грн, оскільки як зазначає позивач, страховою компанією відповідача було відшкодовано шкоду позивачу у розмірі 158 500 грн 00 коп., крім того, позивач скеровуючи 02.05.2024 відповідачу претензію також вказував про те, що шкода була відшкодована у вказаному розмірі. По друге, щодо наданої позивачем ремонтної канкуляція, на підставі якої визначалася сума страхового відшкодування, суд враховує, що таке визначення розміру збитку та страхового відшкодування узгоджено безпосередньо між страховиком та страхувальником умовами договору, зокрема, п. 18 Договору. Крім цього, ця сума визначена страховиком на підставі акту огляду ТЗ від 30 вересня 2022 року, проведеного уповноваженим представником страхової компанії, страхового акту № 10/69431/2.1.5.1 від 01 листопада 2022 року, з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля визначена на підставі канкуляції №69431 від 05.10.2022 та зменшено суму відшкодування на підставі зобовязуючої пропозиції. Натомість відповідач під час розгляду справи не спростовував визначеної АК «СК «Країна» вартості відновлювальних ремонтних робіт пошкодженого автомобіля та відповідно розміру страхового відшкодування.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем суду не надано будь-яких письмових доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування встановлених судом у даній справі обставин на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем належними та обґрунтованими доказами підтверджено підставність позовних вимог щодо права отримання ним від відповідача різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та відшкодованим розміром страховика відповідача у розмірі 799 185 грн 37 коп. (між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданої внаслідок зазначеної вище ДТП), з огляду на що, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір належить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-13, 76-89, 141, 211, 247, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» завдані збитки у розмірі 799 185 (сімсот дев`яносто дев`ять тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» судовий збір у розмірі 11 987 (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 79 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Повне найменування сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», місцезнаходження: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А, )

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Дата проголошення та складення повного судового рішення 21.02.2025.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА