Справа № 211/5386/24
Провадження № 2/211/224/25
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
21 лютого 2025 року
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Костенко Є.К.,
за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» про поновлення на роботі, -
23 серпня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» про поновлення на роботі.
В обґрунтування зазначених вимог позивачем зазначено, що з 1999 і по 23.07.2024 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» (далі - ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ»), остання займана посада начальник доменного цеху № 2. Відповідно до наказу № 365 від 03.04.2024 «Про внесення змін до організаційної структури управління департаменту з виробництва чавуну та сталі, у зв`язку із зупиненням експлуатації доменної печі № 9, доменного цеху№ 2, установки брикетування доменного цеху № 1, а також у зв`язку із перерозподілом функцій та обов`язків між керівниками підрозділів департаменту з виробництва чавуну та сталі, виключено з організаційної структури управління та штатного розпису департаменту з виробництва чавуну та сталі доменний цех № 2. Відповідно до наказу від 22.07.2024 № 504/к позивача звільнено із займаної посади начальника доменного цеху № на підприємстві за скороченням штату на підставі п.1 ч. 2 ст. 40 КЗпП України з 23.07.2024.
Позивач не погоджується зі способом та підставами його звільнення, стверджує, що йому не було запропоновано відповідну посаду під час скорочення, тобто не було надано можливості переведення, а тому його звільнення є протиправним, таким, що підлягає скасуванню, позивач підлягає поновленню на займаній посаді та має право на стягнення середнього заробітку під час вимушеного простою, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою суду від 27.08.2024 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача ОСОБА_1 - Смушков А.П. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову разом із позовною заявою, в якій просить витребувати від Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» інформацію та документи, які необхідні позивачу для проведення повного, всебічного та об`єктивного розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем.
Ухвалою суду від 28.08.2024 заяву позивача було задоволено та витребувано від Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ»: довідку про кількість днів невикористаної щорічної основної відпустки за весь період роботи на момент звільнення позивача (із зазначенням періодів невикористаної відпустки); копію наказу про прийняття на роботу, трудовий договір, особову картку (форми Т2); копію наказу по підприємству від 03.04.2024 року №365; копію списку запропонованих позивачу вакансій №55-75 від 18.04.2024 року; копію документів про засідання комісії з вивільнення та актів про відмову позивача від запропонованих посад від 18.04.2024 року та 19.07.2024 року; документи про видачу заявнику засобів індивідуального захисту за весь період роботи; довідку про наявність/відсутність шкідливих чинників, які були наявні у заявника під час роботи на займаних посадах; інформація про причини не відсторонення позивача від займаної посади відповідно до медичної довідки №464 від 10.06.2024 року; графік відпусток за весь період роботи ОСОБА_1 ; заяви про надання щорічної основної відпустки за весь період роботи; заяви про надання позивачу відпусток за сімейними обставинами, за весь період роботи; довідку про кількість днів наданої відпустки за сімейними обставинами, за весь період роботи позивача; накази про надання щорічної основної відпустки та відпустки за сімейними обставинами за весь період роботи та докази ознайомлення позивача з такими наказами; розрахунково-платіжні відомості (розрахункового листа виплати зарплати (форма П-6) за місяці виплати заробітної плати за час щорічної основної відпустки, за весь період роботи; табелі обліку робочого часу за місяці перебування у щорічній основній відпустці та у відпустці за сімейними обставинами, за весь період роботи; звітність щодо сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ), що містять відомості щодо нарахованої суми заробітку (доходу) за дні відпустки; наказ про звільнення (припинення трудового договору); копію наказу про виплату компенсації за невикористану відпустку; розрахунково-платіжні відомості (розрахункового листа виплати зарплати (форма П-6) за останній місяць роботи, що передує звільненню; довідку про розмір середньої заробітної плати за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю звільнення; довідку про доходи за весь період роботи ОСОБА_1 ; інформацію щодо проведення розрахунку із позивачем у день звільнення та надати розрахункові відомості, інші документи, що підтверджують розрахунок із заявником у день звільнення; інформацію стосовно виплат ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток.
16.10.2024 відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Тер-Товмасян Ю.Г. зазначила, що вважає позовні вимоги Позивача безпідставними та необґрунтованими, відповідач заперечує проти їх задоволення в повному обсязі. У відзиві зазначається, що ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» в повному обсязі були виконані вимоги частини 1 та 3 ст. 492 КЗпП, а саме Позивачу було вручено особисто під підпис Попередження про майбутнє звільнення з пропозицією іншої роботи від 18.04.2024, крім того Позивачу двічі було запропоновано наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві, в тому числі і ті, що потребували перенавчання, однак Позивач відмовився від такого переведення у зв`язку із чим був виданий Наказ № 540/к від 22.07.2024 «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 ». Також представник Відповідача зазначає, що 23.07.2024 (в останній робочий день) ОСОБА_1 під особистий підпис була вручена копія табуляграми за липень 2024 року, в якій міститься вся інформація щодо належних йому сум у зв`язку із звільненням. 23.07.2024, в день звільнення, вказана у табуляграмі сума грошових коштів була перерахована на картковий рахунок Позивача, відкритий у АТ «УКРСИББАНК» для отримання заробітної плати. Стосовно позовної вимоги щодо оплати відпрацьованого робочого часу за дні відпусток без збереження заробітної плати у сукупності 42 дні, представник Відповідача вказує, що в указані дні ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, а надання відпусток без збереження заробітної плати відбувалось на підставі відповідних заяв працівника. Також щодо даної позовної вимоги представник Відповідача просить застосувати позовну давність. Стосовно довідки № 464 від 10.06.2024 «Про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника Відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 не було повідомлено про зміст та рекомендації вказаної довідки комісію з працевлаштування. Стосовно вимоги щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, представник Відповідача зазначає, що враховуючи наявність законної підстави для звільнення ОСОБА_1 у відповідності до приписів п. 1 ч. 2 ст. 40 КЗпП України посилання на наявність підстав для застосування ч. 2 ст. 235 КЗпП є безпідставними. Також, у відзиві на позовну заяву представником Відповідача обґрунтовано безпідставність та не доведеність підстав для задоволення вимог Позивача на відшкодування моральної шкоди.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За приписами статті 15 ЦК України та ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 з 1999 і по 23.07.2024 перебував у трудових відносинах з ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», остання займана посада начальник доменного цеху № 2, дана обставина не оспорюється сторонами та підтверджується витребуваними судом доказами (а.с.4-5 том №2).
29.03.2024 ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», було прийнято наказ №348 «Про зупинення експлуатації комплексу доменної печі №9 доменного цеху №2» (а.с.237 том №1).
Відповідно до наказу № 365 від 03.04.2024 «Про внесення змін до організаційної структури управління департаменту з виробництва чавуну та сталі», у зв`язку із зупиненням експлуатації доменної печі № 9, доменного цеху № 2, установки брикетування доменного цеху № 1, а також у зв`язку із перерозподілом функцій та обов`язків між керівниками підрозділів департаменту з виробництва чавуну та сталі вирішено на базі та за рахунок чисельності штатних одиниць доменного цеху №2 створити нові дільниці у складі доменного цеху №1 департаменту з виробництва чавуну та сталі (а.с. 6-7 том № 2).
Також, відповідно до пп. 2.4 п. 2 Наказу від 03.04.2024 № 365 вирішено внести зміни до організаційних структур управління та штатного розпису структурних підрозділів департаменту з виробництва чавуну та сталі, зокрема виключити штатні одиниці згідно з додатком № 4.
У відповідності до вищезазначеного наказом ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» від 22.07.2024 № 504/к «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади начальника доменного цеху № на підприємстві за скороченням штату на підставі п.1 ч. 2 ст. 40 КЗпП України з 23.07.2024 (а.с. 58 том №1).
Регулювання трудових відносин здійснюється Кодексом законів про працю України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
При цьому, частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України регламентовано, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.
З наданої суду копії Попередження про майбутнє звільнення з пропозицією іншої роботи від 18.04.2024 вбачається, що Позивача було попереджено про майбутнє можливе звільнення з посади начальника доменного цеху № 2 згідно з п. 1 ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Даним попередженням також було запропоновано для ознайомлення і вибору робочого місця в межах підприємства список вакансій, наявних в даний час на підприємстві станом на 18.04.2024 (список вакансій за вих. № 55-75 від 18.04.2024) (а.с. 15-31 том № 2).
Судом також було встановлено, що відповідно до актів № 1 від 18.04.2024 та № 2 від 19.07.2024 про відмову від переводу (а.с. 32-33 том. № 2) вибрати робоче місце з числа наявних вакансій на підприємстві станом на 18.04.2024 та, відповідно, на 19.07.2024 і дати згоду на переведення на іншу роботу в межах підприємства, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів підприємства ОСОБА_1 відмовився.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 06.11.1992 розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Оцінюючи доводи Позивача про наявність підстав для переважного залишення на роботі суд зазначає, що Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що він має більший у порівнянні з іншими працівниками відповідної кваліфікації та продуктивності праці безперервний стаж роботи на даному підприємстві, надані документи з особової справи лише підтверджують, що ОСОБА_1 тривалий час працював на ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», але не надають порівняння зі стажем роботи інших працівників, з якими не були припинені трудові відносини.
Також, суд вважає необґрунтованими доводи Позивача щодо обов`язкового повідомлення та участі у процедурі звільнення профспілкового органу, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося у період дії воєнного стану, а згідно зі ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України (зокрема, щодо необхідності отримання попередньої згоди первинної профспілкової організації у розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 ст. 40 КЗпП України), не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Крім того, Позивачем не було надано доказів того, що він взагалі є членом профспілки.
Таким чином, суд доходить висновку, що Відповідачем було дотримано процедуру звільнення Позивача з займаної посади, а отже вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» від 22.07.2024 про звільнення позивача ОСОБА_1 з посади начальника доменного цеху №2, за скороченням штату, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 40 КЗпП Украни та щодо поновлення ОСОБА_1 в ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» з дати звільнення 23.07.2024, на посаді начальника доменного цеху № 2 задоволенню не підлягають.
У зв`язку з тим, що позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залежить від того, чи знайде суд підстави для поновлення на роботі звільненого працівника, тому, оскільки Позивачу відмовляється у скасуванні наказу на його звільнення та у поновленні на роботі, тому не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення 23.07.2024 до дня поновлення на роботі, яка на час подання позовної заяви складає 61 464,48 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що у матеріалах справи відсутнє підтвердження стосовно наявності підстав для задоволення позовної вимоги щодо оплати відпрацьованого робочого часу за дні відпусток без збереження заробітної плати у сукупності 42 дні у 2022-2023 роках.
Суд зазначає, що Позивачем не доведено належними доказами ті обставини, що в указані дні (5 днів липня 2022 року; 5 днів серпня 2022 року; 5 днів вересня 2022 року; 5 днів жовтня 2022 року; 5 днів листопада 2022 року; 5 днів грудня 2022 року; 2 дні січня 2023 року; 3 дні лютого 2023 року; 2 дні березня 2023 року; 2 дні квітня 2023 року; 2 дні травня 2023 року; 1 день липня 2023 року) ОСОБА_1 був присутній на робочому місці, а надання роботодавцем йому відпусток без збереження заробітної плати у 2022-2023 роках здійснювалось без належних на це підстав.
Крім того, в матеріалах справи містяться ксерокопії заяв за підписом Позивача від 07.07.2022, 18.07.2022, 28.07.2022, 27.09.2022, 30.11.2022, 02.01.2023, 01.02.2023, 01.03.2023, 01.05.2023 та 30.06.2023 щодо надання відпусток без збереження заробітної плати (а.с. 66-75 том №2), особової картки працівника із зазначенням періоду і строку відпусток (а.с. 76 том №2), табеля обліку використання робочого часу за оспорювані періоди (а.с. 120-124, 126, 131-136), який у більшості випадків підписаний самим ОСОБА_1 як уповноваженою особою цеху.
Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» була сформована у системі Електронний суд 22.08.2024, тоді як вимоги щодо оплати відпрацьованого робочого часу за дні відпусток без збереження заробітної плати у загальній сукупності 42 дні стосуються періоду 2022-2023 років.
Про існування потенційного спору щодо не проведення за дні відпустки у 2022 та у 2023 роках Позивачу було відомо, оскільки він сам погоджував табелі обліку робочого часу, тому суд приймає до увагу заяву Відповідача, та вважає, що до зазначених вимог сплив строк позовної давності, тому вони також не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, судом встановлено, що 23.07.2024 (в останній робочий день) ОСОБА_1 під особистий підпис була вручена копія табуляграми за липень 2024 року, в якій міститься вся інформація щодо належних йому сум у зв`язку із звільненням (а.с. 153 том №2).
23.07.2024, в день звільнення, вказана у табуляграмі сума грошових коштів була перерахована на картковий рахунок Позивача, відкритий у АТ «УКРСИББАНК» для отримання заробітної плати. Дані обставини підтверджуються відомістю нарахування коштів № 001152, яка виконана банком (а.с. 167 том №2).
Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Таким чином, наданими суду доказами підтверджується, що роботодавець у день звільнення ознайомив працівника з розміром виплат, які йому належать, та здійснив їх перерахування в установу банку. Доказів того, що Позивач не отримав дані виплати, або отримав їх не у повному обсязі, суду надано не було.
Суд зазначає, що позовні вимоги відносно стягнення з відповідачів моральної шкоди не підлягають задоволенню, виходячи таких обставин.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає як у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, так і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховується тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибина, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність, погіршення стану здоров`я позивача та настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрата життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого побуту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.3 роз? яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, якими доказами це підтверджується.
Відповідно до норм чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Спричинена моральна шкода встановлюються, зокрема, показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками) та іншими документами тощо, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації і т.ін.
Таким чином, моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які зумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності.
Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Факт, що людина зазнала моральної шкоди необхідно довести та встановити її розмір.
Виходячи із наведеного, право на компенсацію моральної шкоди виникає не автоматично при вчиненні заподіювачем шкоди будь-яких неправомірних діянь, а за умови доведення особою, в чому саме полягають моральні страждання, які втрати немайнового характеру вони спричинили, і якими доказами це підтверджується.
Матеріали справи не містять підтвердження того, що позивачу завдана моральна шкода, не надано жодних доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на думку останнього.
Отже, з урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позову про поновлення позивача на роботі.
Окрім того, у зв`язку з відсутністю підстав для поновлення позивача на роботі відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Також, не знайшли свого підтвердження і вимоги про оплату відпрацьованого робочого часу за дні відпусток без збереження заробітної плати у сукупності 42 дні у 2022-2023 роках та щодо стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільнені.
Оскільки судовим розглядом не встановлено будь - яких порушень відповідачем прав позивача, то вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.
Беручи до уваги вищевказані положення чинного законодавства, надані докази сторонами, суд дійшов до висновку, що вказані обставини позивачем не доведені у розумінні до ст.ст. 76-80 ЦПК України, а заявлені вимоги є необґрунтованими, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.
Інші, наведені сторонами доводи в обґрунтування своїх позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).
На підставі ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовної заяви судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 141, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» про поновлення на роботі- відмовити в повному обсязі.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.02.2025.

Суддя Є.К.Костенко