Справа № 449/1172/24 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/3065/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: представника заявника - Івахи О.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Служба у справах дітей Бібрської міської ради Львівського району, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком, малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявленої вимоги покликався на те, що встановлення даного факту є необхідним для отримання ним можливості одноосібного звернення до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, пересування з донькою без документальної згоди матері, зняття дитини з реєстрації місця проживання та реєстрації за новим місцем проживання, оформлення та отримання належних соціальних виплат, а також можливості забезпечити доньці відпочинок та оздоровлення за кордоном.

Вказував, що мати дитини - ОСОБА_4 , яка є громадянкою Таджикистану, у 2017 році покинула його та доньку і виїхала за межі України, життям дитини не цікавиться та аліментів на утримання дитини не сплачує, дитина проживає разом із ним та перебуває на повному його утриманні.

Наголошував, що розпорядженням Бібрської міської ради Львівського району Львівської області №191 від 01.07.2024 року місце проживання ОСОБА_3 визначено разом із ним (батьком), він створив усі належні умови для її проживання, приділяє належну увагу вихованню дитини, цікавиться навчанням, поведінкою, відвідує загальношкільні збори, позаяк, мати ОСОБА_4 жодної участі у вихованні та утриманні дочки не приймає і фактично самоусунулась від виконання свої батьківських обов`язків.

Додатково зазначав, що можливість встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини за рішенням суду передбачена пунктом 4 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацом 5 пункту 3 частини 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржила військова частина НОМЕР_1 , як особа, яка не брала участі у справі, однак, вважає, що оскаржуване рішення прямо впливає на законні інтереси апелянта. Просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт покликається на те, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 24.08.2024 року №976-ОС солдата ОСОБА_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з 24.08.2024 року зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

30.09.2024 року солдат ОСОБА_2 звернувся до заступника начальника прикордонної протитанкової застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування з рапортом про звільнення його з військової служби. Уповноваженим суб`єктом розгляду вказаного рапорту є військова частина НОМЕР_1 .

Апелянт зазначає, що звертаючись до суду, ОСОБА_2 мав на меті встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини, однак, після ухвалення судом першої інстанції рішення про задоволення його вимог, пред`явив до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової частини на підставі оскаржуваного рішення суду.

Наголошує, що заявник на даний момент проходить дійсну військову службу, його конституційні права та свободи певним чином обмежені та фактичне місце перебування закріплене за військовою частиною.

Вважає, що заява про самостійне утримання та виховання дитини фактично пред`явлена військовослужбовцем ОСОБА_2 з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для звільнення його з військової служби.

04.02.2025 року заявник ОСОБА_2 , в особі свого представника - адвоката Івахи О.І., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім сторони заявника, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони заявника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом розгляду у даній справі є заява про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ОСОБА_2 певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку, передбачений у статті 315 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року

у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок,

що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення,

зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

З точки зору закону, під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Частиною шостою статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Встановлено, що 30.09.2024 року ОСОБА_2 подав заступнику начальника прикордонної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування рапорт про звільнення його з військової служби, яку він проходить у військовій частині НОМЕР_1 , куди був призваний за мобілізацією 06.06.2024 року, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, а саме: наявність у військовослужбовця на вихованні дитини, віком до 18 років, що підтверджується рішенням суду (а.с.72-73).

Таким чином, ОСОБА_2 , як на момент звернення до суду із вказаною заявою, так і на момент розгляду справи в апеляційному суді, є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу під час мобілізації на особливий період, тому, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник мав на меті встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини для звільнення його з військової служби, відтак, наявний спір про право, який належить вирішувати в порядку позовного провадження, тому заяву ОСОБА_2 необхідно залишити без розгляду.

Правильність висновку про розгляд даної категорії справ у позовному провадженні підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі №201/5972/22, провадження №14-132цс23.

Отже, під час розгляду даної справи встановлено існування спору про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, тому, в силу наведених вище норм ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_2 без розгляду.

При цьому, заявнику необхідно роз`яснити, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.294, 315, 367, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - Служба у справах дітей Бібрської міської ради Львівського району, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 14 лютого 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич