Справа № 723/3203/24
Провадження № 2/723/20/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Бундюр Б.В.,

представника позивача ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування, військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України, про розірвання договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування, військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України про розірвання договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на наступне.

Вказує, що 21.02.2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано в Республіці Португалія 1-им помічником відділу записів актів цивільного стану м. Алкубаса.

Також вказує, що від шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.12.2023 року у справі №725/10132/23, з урахуванням постанови Чернівецького апеляційного суду від 18.04.2024 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано та встановлено факт спільного проживання з ним дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також зазначає, що вищевказаним рішенням суду встановлено, що «між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір щодо місця проживання дітей, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував та останні за своєю усною домовленістю узгодили, що їх спільні діти будуть проживати разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи на його утриманні. Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами те, що спільні діти позивача та відповідача залишилися проживати разом з відповідачем, яким створені всі необхідні умови для них, він доглядає дітей та піклується про їх стан здоров`я, духовний і моральний розвиток, матеріально забезпечує».

Вказує, що з метою врегулювання відносин між ним та ОСОБА_2 20.11.2023 року було укладено нотаріально засвідчений договір, предметом якого є місце проживання, виховання та утримання дітей, яким встановлено, що у зв`язку з виїздом матері на постійне місце проживання за межі території України, батьки домовились про місце проживання дітей та про порядок здійснення батьківський прав батьком та матір`ю, яка проживатиме окремо від дітей, також визначено, що матір зобов`язується брати учать у вихованні та духовному розвитку дітей, незалежно від стосунків з батьком.

Також вказує, що 25.05.2024 року його колишня дружина ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання за межі території України, про що повідомила його за допомогою смс повідомлення, надіславши фото закордонного паспорту з відміткою та з цього часу на зв`язок ні з ним ні з дітьми не виходить, з дітьми не спілкується, не приймає участі в їх утриманні та вихованні.

Вважає, що мати не виконує свої батьківські обов`язки, тому договір, укладений між сторонами, слід розірвати, що дасть позивачу можливість оформити допомогу на дітей та без згоди матері виїжджати з дітьми за кордон.

Посилаючись на викладене просить розірвати договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 20.11.2023 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Гнатенко В.Л., а також встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_5 під час розгляду справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подавала.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Чернівецької міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без участі представника, просили винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи - військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, до суду направили пояснення щодо позовної заяви, в яких просили розглянути справу у відсутності представника, а також відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на наступне.

Зазначали, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 за №359 від 16.12.2024 року військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливим період, солдата ОСОБА_6 , солдата резерву НОМЕР_7 запасної роти управління військової частими НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 04.12.2024 року №183-РС вважати таким, що прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, які залучаються та беруть безпосередньо участь у веденні воєнних (бойових) дій. Вищезазначеним наказом ОСОБА_7 був зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду номера обслуги протитанкового взводу роти вогневої підтримки в/ч НОМЕР_1 , яка перебуває в підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 .

Також зазначали, що в період з 15.06.2022 року по 29.07.2024 року ОСОБА_7 перебував па військовій службі за мобілізацією у військовій частіні НОМЕР_3 .

Вказують, що на підставі витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.09.2024 року №132-РС, наказом командира військової частини НОМЕР_3 по стройовій частині) за №279 від 22.09.2024 року військовослужбовцю солдату ОСОБА_8 було призупинено військову службу 22.09.2024 року відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами від 20.08.2024 року), (самовільно залишення військові частини або місця служби, дезертирство із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільна здача в полон, якщо інше не визначено законодавством).

Вважають, що звертаючись до суду ОСОБА_7 штучно створює передумови щодо набуття статусу одинокого батька, військовозобов`язаного, який відноситься до категорії чоловіків, які самостійно виковують дитину (дітей) віком до 18 років та яка позбавлена можливості материнського виховання для подальшого звільнення в військової служби.

Також вважають, що про самостійне виховання особою дітей може йтися лише у випадку, якщо матір дітей померла, позбавлена батьківських прав за рішенням суду, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, а батько в такому випадку отримує статус «одинокого батька».

Зазначають, що в діях ОСОБА_6 є мета отримати формальну підставу для звільнення його з військової служби, вбачається, що обґрунтування та зміст позовних вимог мають очевидно штучний характер, тобто з урахуванням положення частини першої ст.44 ЦПК України звернення сторін до суду має ознаки зловживання процесуальними правами.

Представник третьої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, до суду направили пояснення щодо позовної заяви, в яких просили розглянути справу у відсутності представника, а також відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на наступне. Вважають, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що мати дітей позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, а також відсутні інші докази того, що вона не здатна виконувати свої сімейні права та обов`язки по відношенню до дітей в силу об`єктивних обставин. Також вважають, що заявник у цій справі намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дітей з метою звільнення від виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Представник третьої особи - військової частини НОМЕР_2 в судове засідання не з`явився, до суду направили пояснення щодо позовної заяви, в яких просили розглянути справу у відсутності представника, а також відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на наступне. Вважають, що з матеріалів справи вбачається штучний характер спору та вирішення питання, яке прямо впливає на права та обов`язки військової частини НОМЕР_1 , де зараз заявник проходить військову службу, щодо звільнення його з військової служби під час повномасштабної війни на підставі судового рішення.

Суд, заслухавши представника позивача, свідка та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні заявлених вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 21.02.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, який зареєстровано в Республіці Португалія 1-им помічником відділу записів актів цивільного стану м. Алкубаса, переклад підтверджено Апостилем в Генеральній Прокуратурі Округу Суду м. Куімбра 06.05.2009 Генеральним Прокурором саме цього суду за №1217/2009.

З копї свідоцтва про народження НОМЕР_8 від 2009 року відділом реєстрації цивільного стану м. Куімбра Португалія вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копї свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.12.2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та встановлено факт самостійного утримання та виховання ОСОБА_1 дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18.04.2024 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.12.2023 року в частині встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей скасовано та в задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено.

З копії договору, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Гнатенко В.Л. 12.11.2023 року вбачається, що у зв`язку з виїздом матері ОСОБА_2 на постійне місце проживання за межі території України, батьки домовились про місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та про порядок здійснення батьківський прав батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 , яка проживатиме окремо від дітей, також визначено, що матір зобов`язується брати учать у вихованні та духовному розвитку дітей, незалежно від стосунків з батьком.

Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон вбачається, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 25.05.2024 року перетнула кордон України через КПП «Красноїльськ» на виїзд з України.

З копії акту обстеження житлово-побутових умов від 29.05.2024 року та акту оцінки потреб сім`ї від 31.05.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , для життя дітей створені всі необхідні умови.

З довідок, виданих в/ч НОМЕР_3 від 25.12.2023 року №1038 та №1039 вбачається, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 на посаді водія та відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_6 та довідки Пенсійного фонду України №4444 від 11.06.2024 року є учасником бойових дій та станом на 11.06.2024 року перебуває на обліку в Єдиному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за категорію - Учасник бойових дій.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав показання про те, що він є рідним братом позивача, за дітьми якого на даний час тимчасово доглядає матір ОСОБА_13 , 1955 р.н., яка повинна повернутися в Італію на роботу. Колишня дружина брата ОСОБА_14 до розлучення проживала по АДРЕСА_1 . Зі слів брата ОСОБА_14 виїхала за кордон.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з договору у зв`язку з виїздом матері на постійне місце проживання за межі території України батьки домовилися, що місцем проживання дітей є місце проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.3).

Щодо порядку здійснення батьківських прав, то матір має право за попереднім погодженням з батьком і враховуючи бажання дітей зустрічатися на території України або за постійним місцем проживання матері (за межами території України) та безперешкодно спілкуватися з дітьми у період зимових та літніх канікул дітей (пункт 2.1).

За умовами договору мати зобов"язується: забезпечити за власний рахунок комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дітей в період зимових та/або літніх канікул (п. 2.3), забезпечити дітям якісні умови проживання, харчування та відпочинку за власний рахунок (п. 2.4.), брати участь у вихованні та духовному розвитку дітей (п. 3.2.1), також у підпунктах 3.2.2, 3.2.3 містяться зобов"язання, що пов"язані із реалізацією пунктів 2.1, 2.2.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 651ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач зазначає, що 25.05.2024 відповідач виїхала на постійне місце проживання за межі території України, про що повідомила, надіславши фото закордонного паспорту, після чого на зв"язок ні з ним, ні з дітьми не виходить. Вважає, що відповідач не виконує умови договору, а саме не бере участі у вихованні дітей та не спілкується з ними, тому укладений між сторонами договір має бути розірваний.

При цьому позивачем не зазначено, які саме істотні порушення договору відповідачем допущено, та якої шкоди завдано позивачу як другій стороні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» , статтею 141 СК України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Тобто, розірвання договору щодо здійснення батьківських прав між сторонами не призведе до припинення їх обов"язку та матері зокрема по вихованню дітей, так як такий обов"язок існує на підставі закону.

Таким чином, оскільки не встановлено істотного порушення договору відповідачем, яка б спричинила шкоду позивачу, то в задоволенні позовних вимог про розірвання договору слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітніх дітей

Відповідно до положень статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позивач зазначає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітніх дітей необхідне для оформлення допомоги на дітей та з метою переміщення з дітьми без документального оформлення згоди матері, оскільки відповідач проживає окремо за межами України. Обставини, встановлені таким фактом матимуть значення для військової частини, де він проходить військову службу.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми:

1) допомога у зв`язку з вагітністю та пологами;

2) допомога при народженні дитини, одноразова натуральна допомога "пакунок малюка";

2-1) допомога при усиновленні дитини;

4) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

5) допомога на дітей одиноким матерям;

5-1) допомога на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність.

Відповідно до ст. 18-1 цього ж закону право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

Положеннями вказаного закону не передбачено призначення і виплати допомоги на дітей на підставі рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітніх дітей.

Щодо переміщення позивача з дітьми, то слід зазначити, що в межах території України таке переміщення не потребує згоди другого з батьків.

Порядок перетину кордону громадянами України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724, з відповідними змінами).

Під час воєнного стану, правовий режим якого діє на даний час, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, можливий у супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування. Нотаріальне посвідчення згоди другого з батьків для цього непотрібно.

Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене абзацом 12 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з самостійним виховуванням дитини (дітей) віком до 18 років - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. А тому до категорії чоловіків, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту має породжувати наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, суд вважає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітніх дітей не призведе до виникнення, зміни чи припинення прав позивача у правових відносинах щодо допомоги на дітей, їх переміщення, а також звільнення позивача з військової служби, адже саме з цією метою заявлено вимогу про встановлення факту. Отже відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 5, 10, 13, 76-81, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування, військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України, про розірвання договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладеного 20.11.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , та про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 неповнолітніх дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя