провадження № 22-ц/824/3031/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні та проживання дитини разом з батьком, звільнення від сплати аліментів, повернення стягнутих аліментів та додаткових витрат, стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11 березня 2024 року, остаточно просив суд:

встановити факт повного утримання позивачем та постійного проживання з ним неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01 листопада 2022 року по 16 листопада 2023 року;

звільнити позивача з 16 листопада 2022 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та додаткових витрат в розмірі 660,60 грн. щомісячно, які стягуються на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року про роз`яснення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року у справі №756/628/17;

стягнути з відповідача на свою користь 207 663,82 грн., сплачені ним на користь відповідача у якості аліментів та додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням суду за період з 01 листопада 2022 року по 11 березня 2024 року;

стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що сторони з жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

На підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року про його роз`яснення з позивача щомісяця на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та додаткові витрати на дитину у розмірі 660,60 грн.

Вказане рішення суду виконується позивачем у добровільному порядку шляхом відрахування роботодавцем ПрАТ «Карлсберг Україна» із заробітної плати щомісяця на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Державний ощадний банк України».

Заборгованість за аліментами у позивача відсутня. Загалом за період з листопада 2022 року по 11 березня 2024 року з його заробітної плати в рахунок сплати аліментів та додаткових витрат на дитину перераховано на користь відповідача 207 663,82 грн.

Разом з тим, починаючи з 01 листопада 2022 року неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , та повністю знаходиться на його утриманні. Кошти, які відповідач отримує у якості аліментів та додаткових витрат на доньку за судовим рішенням, остання не витрачає за цільовим призначенням, оскільки донька з нею не проживає.

Натомість, перераховані на користь відповідача кошти мають бути витрачені виключно в інтересах дитини ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти, сплачені як аліменти та додаткові витрати на дитину за період, коли донька проживала разом з ним, у розмірі 207 663,82 грн.

Він як батько, з яким проживає дитина, має законні підстави не сплачувати аліменти на користь відповідача, а тому у судовому порядку підлягає звільненню від сплати аліментів та додаткових витрат, що стягуються з нього за рішенням суду.

Враховуючи, що дитина проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

19 лютого 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовує свої заперечення тим, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею, донька зареєстрована у її квартирі в Оболонському районі м. Києва, навчається у школі І-ІІІ ступенів №225 Оболонського району м. Києва. За її місцем проживання створені усі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. У березні 2022 року під час ракетного обстрілу загинув старший син сторін ОСОБА_4 , який перебував на службі у територіальній обороні м. Києва. У зв`язку з загибеллю сина відповідачка перебувала у тяжкому емоційному стані. У жовтні 2022 року донька поїхала до сестри позивача у гості, звідки позивач забрав її до себе у м. Ірпінь і з того часу не повертає дитину за місцем її постійного мешкання. На даний час у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №756/1819/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини та встановлення днів для спілкування, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини та відібрання/повернення дитини за місцем її постійного проживання. Тобто на даний час не вирішено питання щодо місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_2 , незважаючи на її численні листи-вимоги, судове рішення, звернення до правоохоронних органів, не дає їй бачитися з дитиною, налаштовує доньку проти неї. Враховуючи, що на даний час проживання доньки разом з батьком є тимчасовим, відсутні підстави для задоволення позову.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року позов задоволено частково. Звільнено з 16 листопада 2022 року ОСОБА_2 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та додаткових витрат в розмірі 660,60 грн. щомісячно, які стягуються на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року про роз`яснення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року у справі №756/628/17. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 207 663,82 грн, сплачені у якості аліментів та додаткових витрат на дитину за період з 16 листопада 2022 року по 01 березня 2024 року на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року про роз`яснення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року у справі №756/628/17. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 150,24 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Визначено, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 03 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просила скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Місцевий суд не звернув увагу, що позивач фактично викрав доньку з постійного мешкання з матір`ю та усебічно перешкоджає їх зустрічам. Таким чином, має місце перешкоджання батьком зустрічам матері з донькою.

При цьому між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 та кожен з батьків хоче дбати про доньку та виховувати, мешкаючи разом з донькою. Апелянт вважає, що вирішення спору про визначення місця проживання доньки впливає на вирішення спору між сторонами у цій справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про зупинення провадження до розгляду справи №756/1819/23.

Апелянтка просить розглянути заперечення на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року та скасувати її.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні та проживання дитини разом з батьком, звільнення від сплати аліментів, повернення стягнутих аліментів та додаткових витрат, стягнення аліментів на утримання дитини, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

10 грудня 2024 року ОСОБА_2 подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Повідомив, що 28 жовтня 2024 року Оболонським районним судом міста Києва у справі №756/1819/23 ухвалено рішення, яким визначено місце проживання доньки ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду, постановлено на місці у судовому засіданні від 18 лютого 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №756/1819/23, оскільки відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

У судове засідання апелянтка та/ або її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак її неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони з 21 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21 березня 2012 року.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року, з урахуванням ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року про роз`яснення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року, з ОСОБА_2 щомісяця на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та додаткові витрати на дитину у розмірі 660,60 грн.

Вказане рішення суду на підставі заяви ОСОБА_1 від 15 вересня 2020 року за вх. №11/09-175 виконується ОСОБА_2 у добровільному порядку шляхом проведення відрахувань із заробітної плати останнього роботодавцем - ПрАТ «Карлсберг Україна» на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Державний ощадний банк України».

Заборгованість за аліментами у ОСОБА_2 за виконавчим листом №2/276/2269//17, виданим Оболонським районним судом м. Києва 12 липня 2017 року, відсутня.

Вказані обставини не заперечувалися відповідачем та підтверджуються також листом Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за вих. №Д6-2023 від 01 травня 2023 року.

З довідок про доходи ОСОБА_2 №6 від 27 січня 2023 року, від 07 листопада 2023 року та №40 від 05 березня 2024 року, виданих ПАТ «Карлсберг Україна», убачається, що загалом за період з 01 листопада 2022 року по 29 лютого 2024 року з заробітної плати ОСОБА_2 відраховано аліменти та додаткові витрати у розмірі 223 393,42 грн.

Як убачається з виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк», на який щомісяця перераховуються аліменти на дитину, станом на 17 квітня 2024 року на рахунку обліковуються кошти у розмірі 220 478,53 грн; станом на 26 серпня 2024 року - у розмірі 286 551,01 грн.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснили, що проживають з позивачем в одному будинку по сусідству та можуть підтвердити, що ОСОБА_3 приблизно з жовтня-листопада 2022 року мешкає разом з батьком ОСОБА_2 та його дружиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою позивача та хрещеною ОСОБА_3 . Племінниця з жовтня 2022 року проживає у родині брата у м. Ірпінь. Після загибелі старшого сина відповідач почала зловживати алкогольними напоями. У жовтні 2022 року вона забрала ОСОБА_10 до себе на вихідні, а коли привезла дитину додому до відповідача, та перебувала у стані алкогольного сп`яніння і вони не залишили дитину з нею, забрали її назад. Після цього брат забрав доньку жити до себе. Постійну матеріальну допомогу на утримання доньки відповідач не надає, їй відомо, що відповідач цього літа дала доньці 4 000,00 грн. на відпочинок у Карпатах, іноді купує речі.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що знайома зі сторонами по справі, зустрічалася з загиблим сином ОСОБА_12 . Раніше ОСОБА_10 проживала з відповідачем на Оболоні, продовжує ходити тут до школи № 225. Проте з осені 2022 року ОСОБА_10 постійно проживає з батьком ОСОБА_2 у м. Ірпінь.

Починаючи з 01 листопада 2022 року неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана обставина визнана відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції та підтверджена показаннями свідків, допитаними у судовому засіданні, та наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: довідкою Управляючої компанії Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ВАЛЕРІЯ» від 04 жовтня 2023 року №23-105; інформаційною довідкою про роботу з психологом неповнолітньої ОСОБА_3 від 17 серпня 2023 року за №25-10-454, виданою Оболонським районним в місті Києві центром соціальних служб; актом обстеження умов проживання від 24 січня 2023 року, складеним Службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради; заявою ОСОБА_3 від 24 травня 2023 року до Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради; декларацією №0001-АЗМК-6ТА0 про вибір лікаря, який надає первинну допомогу, згідно з якою ОСОБА_2 17 серпня 2023 року в інтересах пацієнта ОСОБА_3 підписано декларацію з лікарем-педіатром КНП «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ірпінської міської ради ОСОБА_13 ; висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 26 вересня 2023 року.

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №756/1819/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини та встановлення днів для спілкування, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини та відібрання/повернення дитини за місцем її постійного проживання.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог місцевий суд встановив доведеним, що з 01 листопада 2022 року неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . У той же час, з позивача ОСОБА_2 , з яким фактично з листопада 2022 року стала проживати донька, у період з 01 листопада 2022 по 29 лютого 2024 року стягнуто аліменти та додаткові витрати на утримання доньки за судовим рішенням у розмірі 223 393,42 грн., які знаходяться на картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 та протягом майже двох років, будучи власністю неповнолітньої дитини ОСОБА_3 не використані за цільовим призначенням на потреби дитини.

Суд вважав належним способом захисту порушених майнових прав позивача у межах заявлених позовних вимог - звільнення його з 16 листопада 2022 року від сплати аліментів та додаткових витрат на дитину на користь відповідача ОСОБА_1 , що стягуються з нього на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року про його роз`яснення.

З огляду на встановлений судом факт того, що з листопада 2022 року позивач самостійно піклується про спільну з відповідачем дитину та забезпечує усім необхідним, а аліменти є власністю дитини та повинні використовуватися лише в інтересах дитини, суд, у межах заявлених позовних вимог, вважав за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 207 663,82 грн., сплачених у якості аліментів та додаткових витрат на дитину за період з 16 листопада 2022 року по 01 березня 2024 року на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року про роз`яснення рішення.

Крім того, оскільки на даний час донька знаходиться на утриманні позивача, місцевий суд вважав обґрунтованим стягнення аліментів з відповідачки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги про встановлення факту повного утримання та постійного проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01 листопада 2022 року по 16 листопада 2023 року суд залишив без задоволення, оскільки сам по собі факт встановлення вказаних обставин є підставою для вирішення питання про звільнення платника аліментів, з яким проживає дитина, від сплати аліментів та стягнення аліментів на його користь, у зв`язку з чим констатація цієї обставини як позовної вимоги не є належним способом захисту права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з нижченаведених підстав.

Щодо позовних вимог про звільнення від сплати аліментів та додаткових витрат

За приписами ч. 3 ст. 51 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правилами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За змістом цієї норми права, особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, має право на зміну правовідносин, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому, зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

У постанові від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц Верховний Суд вказав, що аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти.

При цьому, наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Невирішений спір між батьками дитини щодо визначення її місця проживання також не може бути підставою для відмови в стягненні аліментів на користь того з батьків, із ким фактично проживає дитина на момент пред`явлення позову про стягнення аліментів.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №520/21069/18 та спростовує заперечення апелянтки на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду справи №756/1819/23.

У постанові від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц Верховний Суд звернув увагу на застосування принципу найкращих інтересів дитини у справах щодо припинення стягнення аліментів.

Місцевий суд встановивши, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 2022 року фактично проживає з позивачем (платником аліментів та додаткових витрат за судовим рішенням у справі №756/628/17), дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів та додаткових витрат на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи наведене, фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не доведено факту самовільної зміни позивачем місця проживання їх спільної доньки.

Щодо позовних вимог про стягнення суми сплачених аліментів та додаткових витрат

Позовні вимоги у цій частині є похідними від позовних вимог про звільнення від сплати аліментів та додаткових витрат.

З огляду на встановлений факт проживання та перебування та утриманні ОСОБА_2 доньки ОСОБА_3 з листопада 2022 року, та враховуючи, що аліменти є власністю дитини і повинні використовуватися лише в інтересах дитини, місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 207 663,82 грн., сплачених у якості аліментів та додаткових витрат на дитину за період з 16 листопада 2022 року по 01 березня 2024 року на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року про роз`яснення рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, місцевий суд правомірно вважав, що є всі підстави для стягнення аліментів на користь позивача, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина з листопада 2022 року. Крім того, відповідачка в ході судового розгляду не заперечила, що нею не надається регулярно матеріальна допомога позивачу на утримання доньки, а лише час від часу відповідач купує дитині речі, одяг, тощо, проте така допомога не носить систематичний характер.

Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться виключно до незгоди із оскаржуваним судовим рішенням.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова