Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2903/24

Провадження № 2/348/227/25

18 лютого 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Бурдун Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гандзюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Надвірна в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гандзюк І.Р., звернувся до суду з позовом до Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заявою матері позивача ОСОБА_3 була заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Заповіту не складала. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, не відмовлявся від спадщини, на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, а тому відповідно до ст. 1261, ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України є таким, що прийняв спадщину, а саме будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який належав на праві спільної сумісної власності членам колгоспного двору його померлим батькам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та йому. На даний час бажає оформити спадкові права на домоволодіння, тому звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, через відсутність у спадкодавця оформлених відповідно чинного законодавства правовстановлюючих документів, які підтверджують належність вказаного спадкового майна померлій ОСОБА_3 , йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. За вказаних обставин ОСОБА_1 змушений здійснювати захист своїх спадкових прав у судовому порядку.

Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 06.12.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та витребувано від приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано- Франківської області копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 08.01.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача- адвокат Гандзюк І.Р. позовні вимоги підтримали повністю, просять позов задовольнити. Позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що у будинку він проживав від народження, будинок належав батькам та йому, раніше оформити спадкові права не мав можливості, так як їздив по заробітках.

Представник позивача зазначила, що спадкове майно відноситься до суспільної групи «колгоспний двір». 1/3 частина майна належить позивачу як члену колгоспного двору, 2/3 частини будинку належало померлим батькам позивача, як членам і які він успадкував після матері. Батьки позивача та його брат померли, то ж позивач є єдиним спадкоємцем. Перешкодою для оформлення спадкових справ стало те, що частки у спільному майні не виділені.

Представник відповідача Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської областіу судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про визнання позову в межах норм законодавства та проводити розгляд справи за його відсутності (а.с.77).

Суд, заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши докази у їх сукупності, визнавши їх достатніми для вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право у порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України)

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України).

Згідно до ст. ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.14). Позивач зареєстрований та постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право власності, виданого 20 липня 1990 року виконавчим комітетом Переріслянської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Надвірнянської районної Ради народних депутатів №111 від 12.07.1989 р., на цілий житловий будинок, з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2 (а.с.15). Вказаний житловий будинок зареєстрований Івано-Франківським БТІ 20.07.1990 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 75.

Відповідно до довідки, виданої Переріслянською сільською радою 12.10.2005 року за №1623, житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 , відноситься до суспільної групи колгоспний двір. Голова двору ОСОБА_2 , членами колгоспного двору є його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (позивач у справі) (а.с.64).

Згідно довідки, виданої 14.06.2024 року обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» зазначено, що переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» не реєструвалось (а.с.9).

Голова колгоспного двору ОСОБА_2 , який є батьком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 17.03.1999р. (а.с.17).

За заявою матері позивача ОСОБА_3 . Надвірнянською державною нотаріальною конторою 12.10.2005 року була заведена спадкова справа за №438 після смерті ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.8,32).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 , від 29.12.2016р. (а.с.16). Заповіту вона не складала (а.с.42-46,10).

Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, не відмовлявся від спадщини, на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, а тому відповідно до ст. 1261, ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України є таким, що прийняв спадщину.

Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження, Серії НОМЕР_1 , виданим повторно 12.11.2024р. (а.с.14). Спільне проживання зі спадкодавцем підтверджується довідкою Переріслянської сільської ради від 10.06.2024р. за №224 та Витягом №225 про зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.6, 10).

Позивач ОСОБА_1 10.06.2024 звернувся до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцової Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері ОСОБА_3 (а.с.32). За заявою заведена спадкова справа № 72555880 у Спадковому реєстрі №74/2024 у нотаріуса (а.с.7). Постановою нотаріуса від 12.11.2024 р. за №497/02-31 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно - будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.12-13, 69-70).

За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкуванням за ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України).

За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За ст. 1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцової Н.М. із заявою про прийняття спадщини. Крім позивача, інших спадкоємців, які б звернулись до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, та спадкоємців, передбачених ст.1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, а також проживаючих із спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу, немає. Спадковий договір чи заповіт від імені спадкодавця не укладався.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

За ст. 392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи.

ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» 14.06.2024р. було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно даного технічного паспорта будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами складається: з житлового будинку літера «А», загальною площею 53 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м.; гаража літера «Б», площею забудови 18,3 кв.м.; сараю літера «В» площею забудови 28,5 кв.м.; сараю літера «Г», площею забудови 33,6 кв.м.; вбиральні літера «Д» площею забудови 1,3 кв.м.; літньої кухні літера «Ж» площею забудови 68,1 кв.м.; воріт №2 , огорожі №3 , колодязя питного №4 (а.с.18-19).

Ринкова вартість житлового будинку, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , визначена експертом оцінювачем ОСОБА_5 , згідно висновку від 21.11.2024р. становить (без урахуванням ПДВ) (з округленням до десяти гривень) 316 670 гривень (а.с.5).

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок належав до колгоспного двору, головою якого був батько позивача ОСОБА_2 , членами колгоспного двору є: мати позивача ОСОБА_3 та сам позивач ОСОБА_1 . Після смерті батька позивача ОСОБА_2 за заявою матері позивача ОСОБА_3 була заведена спадкова справа, однак, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_3 фактично став власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Однак, через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору, та відсутність правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_3 на частку у такому майні, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Таким чином, суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст.11-13, 78-81, 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літера «А», загальною площею 53 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м.; гаража літера «Б», площею забудови 18,3 кв.м.; сараю літера «В» площею забудови 28,5 кв.м.; сараю літера «Г», площею забудови 33,6 кв.м.; вбиральні літера «Д» площею забудови 1,3 кв.м.; літньої кухні літера «Ж» площею забудови 68,1 кв.м.; воріт №2 , огорожі №3 , колодязя питного №4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Представник позивача: адвокат Гандзюк Ірина Романівна (адреса місця знаходження: 78405, Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. Комунальна, 10).

Відповідач: Переріслянська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області (місце знаходження: 78420, Івано-Франківська область, Надвірнянський район, с. Перерісль, вул. Січових Стрільців, 21).

Повний текст рішення складено 24 лютого 2025 року.

Суддя Т.А.Бурдун