КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/4914/23 Головуючий у суді першої інстанції - Кордюкова Ж.І.
Номер провадження № 22-ц/824/3165/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на нараховану суму заборгованості, відповідно до якого просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період часу за період з листопада 2018 року по січень 2023 року становить 62385,77 грн та за постачання гарячої води за період з грудня 2020 року по січень 2023 року становить 888,17 грн, а також у зв`язку з простроченням оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, відповідач повинен сплатити також 3% річних в розмірі 3 159,98 грн та інфляційні втрати в розмірі 8 133,46 грн та у зв`язку з простроченням оплати житлово-комунальних послуг за постачання гарячої води, відповідач також повинен сплатити 3% річних в розмірі 18,59 грн та інфляційні втрати в розмірі 84,48 грн та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 2 684 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає такі послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

26 листопада 2019 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та ОСОБА_1 укладено Договір № 50/2/596 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за яким позивач зобов`язується своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строк і на умовах, що передбачені договором.

Вказує, що відповідач протягом тривалого часу свідомо не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, не сплачуючи їх у повному обсязі, здійснює часткову оплату невизначених сум, не передає показники засобів обліку, чим порушує права та інтереси позивача, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Теплопостачсервіс»просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 рокупозовні вимоги ТОВ «Теплопостачсервіс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по січень 2023 року у розмірі 62 385,77 грн; 3% річних від простроченої суми за період з листопада 2018 року по січень 2022 року у розмірі 3 159,98 грн, інфляційні втрати за період з листопада 2018 року по січень 2022 року у розмірі 8 133,46 грн та заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води за період з грудня 2020 року по січень 2023 року у розмірі 888,17 грн; 3% річних від простроченої суми за період з грудня 2020 року по січень 2022 року у розмірі 18,59 грн 59 коп., інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по січень 2022 року у розмірі 84,48 грн, а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, суд не прийняв її доводи щодо того, що споживання гарячої води обліковувалось лічильником гарячої води, оскільки відсутні відомості прийняття його на облік, вважає такий висновок суд помилковим та не відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що в матеріалах цивільної справи відсутні повноваження особи, яка підписала розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що робить даний доказ недопустимим. Разом з тим, окрім загального розрахунку заборгованості, позивачем не надано доказів на підтвердження факту надання відповідачу послуг з централізованого постачання гарячої води, а також їх обсягу за спірний період.

Суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки, що позивачем не доведено факт надання відповідачу послуг у спірний період та не доведено його обсяг.

Позивач мав довести те, що існували документально підтверджені боргові зобов`язання ОСОБА_1 за спожиті житлово-комунальні послуги.

Вказує, що судом першої інстанції лише перелічено, а потім констатовано, що позивачем надано докази на підтвердження суми боргу за послуги з централізованого опалення та суми боргу за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що наданий розрахунок заборгованості з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності вимог.

Надана довідка від 21 лютого 2023 року про нарахування та оплату коштів за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не підтверджує заявлені позовні вимоги по даній справі ( ані арифметично, ані по кожній з заявлених позовних вимог, ані за строками заявлених позовних вимог ).

Тобто доказів споживання відповідачкою послуг за спірний період матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем не доведено факт надання відповідачеві таких послуг у спірний період, а також не доведено методики нарахування боргу та обсягу спожитих послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення квартири.

Крім того, позивачем не доведено належними доказами, а саме первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» наявність заборгованості перед ТОВ « Теплопостачсервіс ».

Також вказує, що позивач не вказав, з якого часу та по якій причині обліковується заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а тому вважає, що позивач безпідставно не враховує наявність в квартирі теплолічильника, що встановлений в квартирі відповідно до акту про введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії. ТОВ «Теплопостачсервіс» відмовляється враховувати показники встановленого в квартирі лічильника тепла, чим суттєво порушує її права, як споживача житлово-комунальних послуг.

Протягом листопада 2018 року - листопада 2019 року з боку ТОВ «Теплопостачсервіс» не було ніяких претензій відносно наявності заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Проте з наданих відповідачем розрахунків заборгованості не можливо встановити дату сплати коштів в погашення заборгованості, з чого складається заборгованість, при цьому позивачем не надано доказів того, що у нього відсутня можливість подання такої виписки з особового рахунку до суду. Більше того, в довідці про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення від 21.02.2023 року. Позивач вказав про те, що ним в квітні 2019 року було проведене корегування вартості та обсягу послуг з централізованого опалення квартири на суму 17 940 грн Дана довідка не містить інформації про те, у зв`язку з чим та за який період було донараховано в квітні 2019 року борг на суму 17 940 грн Позивач безпідставно здійснював корегування вартості та обсягу послуг з централізованого опалення квартири також у березні та грудні 2019 року; січні - квітні 2020 року; листопаді - грудні 2020 року; січні - березня 2021 року; листопаді - грудні 2021 року; січні - грудні 2022 року. Безпідставні коригування призвели до штучного виникнення заборгованості.

Також вказує, що судом безпідставно не враховано доводи викладені у відзиві на позовну заяву в якому просила суд застосовувати до спірних правовідносин строк позовної давності, а також клопотання про зменшення розміру відсотків.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 рокута ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

25 листопада 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «Теплопостачсервіс» - Агбонгале Л.С., який мотивовано тим, що відповідачем не доведено факт ненадання послуг та відсутності будь - яких неотримання послуг. Відповідач не виконав свої зобов`язання, щодо міжповірочного інтервалу вузлів комерційного обліку та несвоєчасним наданням показників лічильника. Крім того, апелянт надавав не вірні показники лічильника аби не сплачувати комунальні послуги.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «Теплопостачсервіс» - Агбонгале Л.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та надає такі послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

ТОВ «Теплопостачсервіс» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02 квітня 2018 року.

ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 17.11.2015 серії НОМЕР_1 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

26 листопада 2019 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та ОСОБА_1 укладено Договір № 50/2/596 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за яким позивач зобов`язується своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строк і на умовах, що передбачені договором.

Відомості про те, що відповідач не споживає надані житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та опалення та відмовлявся від них, відсутні.

Згідно з довідкою позивача від 21.02.2023 № Л50/2-596Т, за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2018 року по 21 лютого 2023 року обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 62 385,77 грн та за період з 01 листопада 2018 року по 21 лютого 2023 року за постачання гарячої води в розмірі 888,17 грн, що також підтверджується деталізованими розрахунками, наданими позивачем.

Відповідно до вищезазначеної довідки позивачем при розрахунках розміру заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення враховувалася часткова сплата відповідачем заборгованості за дані послуги.

Відповідно до розрахунку позивача від 21 лютого 2023 року № Л50/2-596Т на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2018 року по 31 січня 2022 року нараховані 3% річних в розмірі 3 159,98 грн та інфляційні втрати в розмірі 8 133,46 грн

Відповідно до розрахунку позивача від 21 лютого 2023 року № Л50/2-596Т на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за постачання гарячої води за період з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2022 року нараховані 3% річних в розмірі 18,59 грн та інфляційні втрати в розмірі 84,48 грн.

09 червня 2015 року ОСОБА_1 та постачальником послуг ТОВ «Ліко-житлосервіс» підписано Акт введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії, а саме Теплолічильника типу ULTRAHEAT T230 №68099369.

16 грудня 2019 року ТОВ «Теплопостачсервіс» розпломбовано засіб обліку теплової енергії ULTRAHEAT T230 №68099369.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Теплопостачсервіс» суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач своєчасно не сплачує за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість.

Судом було враховано, що матеріали справи не містять акту про прийняття вузла комерційного обліку постачання гарячої води на абонентський облік відповідача, а також акту опломбування засобу обліку теплової енергії та акту про прийняття його на абонентський облік відповідача після його розпломбування.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів Українивід 5 липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85).

Згідно з п. 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

За п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно з п.30 Правил споживач зобов`язаний зокрема оплачувати послуги в установлені договором строки.

Зміст положення ч.4 ст.319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

За п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживав їх.

Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг.

Так само матеріали справи не мастять доказів того, що відповідач зверталася до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках

Звертаючись з позовом ТОВ «Теплопостачсервіс» посилалось на те, що у відповідача утворилася заборгованість зі сплати наданих комунальних послуг з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по січень 2023 року у розмірі 62 385 ,77 грн та за постачання гарячої води за період з грудня 2020 року по січень 2023 року становить 888,17 грн (а.с. 12 - 13).

Під час дослідження наданого позивачем розрахунку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків, а тому позов ТОВ «Теплопостачсервіс» щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання підлягав до задоволенню, так як фактично відповідач має заборгованість перед позивачем.

Відповідач не надав докази належної оплати комунальних послуг або контррозрахунок заборгованості, не спростував вимоги позивача.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, згідно з розрахунком позивача 21 лютого 2023 року № Л50/2-696Т нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних, позивач має право відшкодувати: інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 8 133,46 грн; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 84,48 грн; 3 % річних нараховані на суму грошової заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 3 159,98 грн; 3 % річних нараховані на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 18,59 грн.

Заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 лютого 2019 року у справі № 233/6570/15-ц та від 28 лютого 2018 року у справі № 401/3475/15-ц.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач не надав доказів того, що в період нарахування спірної заборгованості до лютого 2023 року теплолічильник та лічильник води, встановлений у квартирі, пройшли повірку та згідно з вимогами закону могли бути застосовані для визначення суми оплати за спожиті комунальні послуги.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував обов`язку позивача контролювати своєчасність повірки вузлів обліку теплової енергії та гарячого водопостачання.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності.

Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.

При цьому, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Таким чином, починаючи з 02 квітня 2017 року строки позовної давності продовжувалися у зв`язку із введенням на території України карантину.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Теплопостачсервіс» просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за період з листопада 2018 року по лютий 2023 року.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про пред`явлення позову ТОВ «Теплопостачсервіс» з пропуском строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв