Дата документу 12.02.2025 Справа № 331/2154/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/2154/24 Пр. № 22-ц/807/148/25Головуючий у 1-й інстанції: Фісун Н.В. Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Онищенко Е.А.

суддів Кочеткової І.В., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та Запорізької обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Запорізької обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (т.с.1 а.с.1-9), в якому просив стягнути з Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 382 871,00 грн. моральної шкоди, що була завдана внаслідок незаконних дій прокуратури та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 24 жовтня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000433 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину) з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 343 КК України. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2022 р. ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України. Вирок суду набрав законної сили 27 липня 2023 року після перегляду Запорізьким апеляційним судом (головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар О.С., судді Подліянова Г.С. та Крилова О.В.) ухвалою якого апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду без змін. У касаційному порядку цей вирок не оскаржувався. Таким чином, під досудовим та судовим слідством позивач перебував з 24 жовтня 2015 по 27 липня 2023 року, тобто 93 місяці і 3 дні. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяна значна моральна шкода та спричинено матеріальні збитки. Через несправедливі дії Запорізької обласної прокуратури відносно позивача він був вимушений змінити свій звичний образ життя на постійні слідчі дії, судові засідання та консультації з адвокатом, що вимагало додаткових зусиль, часу та коштів. Все це супроводжувалось постійним страхом за свою долю, за можливе притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення зі служби в поліції. Він постійно знаходився в емоційному збудженні та стресі, через що погіршились його стосунки з оточуючими, колегами, керівництвом та рідними. Для відновлення попереднього психологічного стану, здоров`я, життєвих зв`язків, ділової репутації, формування звичного укладу життя необхідно вживати значних додаткових зусиль, адже кримінальне переслідування відносно нього тривало 8 років. Враховуючи зазначене та характер незаконних дій Запорізької обласної прокуратури, тривалості душевних страждань, яких зазнав позивач, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» становить 7100 грн., позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі: 93 місяці х 7100 грн=660300 грн. Крім того, з метою визначення наявності чи відсутності моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, було проведено комплексне психологічне та соціологічне дослідження, в результаті якого 20 березня 2024 р. судовим експертом-психологом було складено висновок №2024/03/20. Згідно із пунктом 3 зазначеного висновку експерта рекомендований розмір відшкодування моральних страждань, спричинених позивачу, становить 1 722 571 гривень. Отже, загальна сума моральної шкоди, спричиненої позивачу, становить 2 382 871 гривень. Крім того, з метою забезпечення належного захисту своїх прав, законних інтересів та представництва їх у суді позивач змушений був скористатись кваліфікованою правовою допомогою адвоката, та в зв`язку із цим поніс витрати на оплату його послуг в загальній сумі 8000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 100 000,00 грн. (один мільйон сто тисяч) моральної шкоди, що була завдана внаслідок незаконних дій прокуратури.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн. (вісім тисяч)

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та відповідач Запорізька обласна прокуратура посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги:

-позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати частково та ухвалити нове в частині стягнення з Державного бюджету на користь скаржника моральної шкоди, що була завдана внаслідок незаконних дій прокуратури, та ухвалити в цій частині нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю та стягнути з Державного бюджету на користь скаржника моральну шкоду, що була завдана внаслідок незаконних дій прокуратури в сумі 2 382 871,00 грн., в іншій частині рішення залишити без змін;

-відповідач Запорізька обласна прокуратура у своїй апеляційній скарзі просила змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши стягнутий розмір моральної шкоди на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір на користь Запорізької обласної прокуратури.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.10.2015 № 0000433 слідчим відділу прокуратури Запорізької області внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 365 КК України щодо перевищення службових повноважень працівниками лінійного пункту в порту «Бердянськ» ГУ МВС України в Запорізької області.

Повідомлення про підозру ОСОБА_1 складено та вручено - 26.04.2017 /а.с.163-169/.

24 жовтня 2015 року Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2022 р. ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.343 КК України.

Вирок суду набрав законної сили 27 липня 2023 року після перегляду Запорізьким апеляційним судом, ухвалою якого апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції враховував тривалість перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом, втручання у приватне життя позивача, характер і обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнавав позивач протягом цього часу, у зв`язку з чим йому довелося змінювати усталений спосіб життя. Врахував тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, тривалість моральних страждань, які продовжувалися і після набрання виправдувальним вироком законної сили.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені у статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, її посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає

відшкодуванню на підставі Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно із статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частинами другою, третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Таким чином, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відтак, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

При вирішенні питання щодо тривалості перебування ОСОБА_1 перебував під досудовим та судовим слідством, суд першої інстанції не вірно встановив такий період.

Як вбачається з матеріалів справи 26.06.2017 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, 08.04.2019 року набрало законної сили реабілітуючи судове рішення, зазначений період становить 23 місяці 13 днів.

05.12.2019 року Верховним Судом скасовано ухвалу апеляційного суду про закриття провадження, 27.07.2023 року набрало законної сили остаточне рішення суду, яким визнано ОСОБА_1 невинуватим та виправдано, зазначений період становить 43 місяці 22 дні.

Тобто загалом позивач перебував під судом та слідством 67 місяці та 5 днів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Запорізької обласної прокуратури щодо не вірно визначеного судом першої інстанції періоду перебування позивача під слідством та судом знайшли своє підтвердження під час розгляду матеріалів справи колегією суддів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 7100,00 грн.

Враховуючи, що позивач перебував під слідством та судом з 26.04.2017 року (з моменту пред`явлення підозри ОСОБА_1 ) по 08.04.2019 року (Ухвала Запорізького апеляційного суду про скасування вироку та закриття кримінального провадження), з 05.12.2019 року (скасування постановою Верховного суду ухвали Запорізького апеляційного суду про скасування вироку та закриття кримінального провадження та призначення нового розгляду у суді першої інстанції) по 27.07.2023 року (дата набрання законної сили Ухвали Запорізького апеляційного суду про визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_1 ), що становить 67 місяці та 5 днів гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 475 700 грн.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600,00 грн з огляду на таке.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону № 266/94-ВР зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином безпідставними є доводи апеляційної скарги виконувача обов`язків керівника Запорізької обласної прокуратури про поширення на спірні правовідносини статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", оскільки вказана норма не існувала на час виникнення спірних правовідносин. При цьому підлягає застосуванню саме стаття 13 Закону № 266/94-ВР, згідно з якою відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2022 року у справі № 185/2979/20.

Суд першої інстанції, при визначенні розміру моральної шкоди врахував проведене позивачем комплексне психологічне та соціологічне дослідження, в результаті якого 20 березня 2024 р. судовим експертом-психологом було складено висновок №2024/03/20 та вирішив, що доцільним буде збільшити розмір моральної шкоди до 1 100 000,00 грн.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21) дійшла висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку; такий висновок може лише слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань; проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

Так, згідно висновку експерта від 20 березня 2024 р. №2024/03/20 відкриття кримінальної справи відносно позивача, моббінг через неї на роботі, погіршення фінансового стану, сварки із дружиною на грунті невдоволення доходами, відсутність кар`єрного росту стали психотравмуючими подіями. В результаті цього відповідачем було завдано ОСОБА_1 моральної шкоди, а між протиправними діями відповідача та настанням моральної шкоди є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Згідно із пунктом 3 зазначеного висновку експерта рекомендований розмір відшкодування моральних страждань, спричинених позивачу, становить 1 722 571 гривень

Проте, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений висновок не є достатнім для підтвердження моральної шкоди у заявленому до стягнення розмірі.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечивши позивачеві відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір моральної шкоди з 475 700 грн 00 коп до 600 000 грн 00 коп.

На переконання колегія суддів, такий розмір відшкодування моральної шкоди буде достатнім для поновлення порушених прав позивача та не призведе до його безпідставного збагачення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необхідності стягнення моральної шкоди згідно наданого в позовній заяві розрахунку та у сумі, що складає 2 382 871 грн 00 коп, спростовуються вищевикладеним.

Доводи апеляційної скарги Запорізької обласної прокуратури, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача є частково обґрунтованими.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково. При цьому, оскаржуване рішення необхідно змінити в частині стягнення розміру моральної шкоди, зменшивши його до 600 000,00 грн. (шестиста тисяч гривень 00 копійок).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року у цій справі змінити в частині стягнення розміру моральної шкоди, зменшивши його до 600 000,00 грн. (шестиста тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді: