КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3957/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні на адресу суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, до його подання шляхом накладення арешту на нерухоме майно зареєстрована за ОСОБА_3 :

-садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 080);

-земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, на якій розташований садовий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 224);

-земельну ділянку з кадастровим номером :08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 208);

-квартиру, загальною площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 109).

Просила також заборонити державним реєстратором прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування заяви, зазначено, що 26 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис №2560, який рішенням Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2024 року, був розірваний.

Вказує, в період перебування ними між собою у шлюбі, вони придбали наступне майно:

- садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район , Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, на якій розташований садовий будинок 96,2 кв.м. Право власності на садовий будинок та земельну ділянку в с. Михайлівка-Рубежівка зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі продажу від 21.05.2024 року, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.08.2024 року. Вартість вказаного в п. 1 та п. 2 спірного майна становить 3 856 400 грн, що є еквівалентом 93 600 доларам США, згідно висновку ТОВ «Браво-Група».

- земельну ділянку з кадастровим номером :08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район , Кучаківська сільська рада. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06.12.2018 року та інформаційною довідкою з ДРРПНМ від 26.08.2024 року. Вартість цієї земельної ділянки становить 414 000 грн, що є еквівалентом 10 050 доларам США, згідно висновку ТОВ «Браво-Група».

- два автомобілі марки Honda, модель Ассоrd, 2016 та 2017 років випуску, які були відчужені ОСОБА_3 25.10.2022 та 03.07.2024 р.р. без згоди заявниці. Наголошує, вказані факти підтверджені відповідями Регіонального сервісного центру МВС в Київській та Чернігівській областях від 02 серпня 2024 року №31/33/05/21аз/24 від 06 серпня 2024 року. Ринкова вартість автомобіля 2016 р.в. - складає 702 654 грн (еквівалент 17 122 доларів США), автомобіля 2017 р.в. - складає 755 923 грн (еквівалент 18 420 доларів США).

Крім того, в період перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_3 без погодження з заявницею, фактично здійснив оплату будівництва квартири, загальною площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку в подальшому було зареєстровано за її свекрухою - ОСОБА_4 .

Зазначає, що чоловік вносив спільні грошові кошти подружжя з метою виконання договору №1/2018 про спільну діяльність (простого товариства) у будівництві багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_3 від 06 серпня 2018 року та додаткової угоди №210-1 від 13 жовтня 2020 року, що підписана між ТОВ «Ірпінь Центр Парк» та ОСОБА_4 . В подальшому, 14 червня 2021 року між ТОВ «Ірпінь Центр Парк» та ОСОБА_4 підписаний акт приймання-передачі частки в об`єкті нерухомого майна, відповідно до якого останній була передана частка у спільному майні учасника спільної діяльності у вигляді квартири АДРЕСА_4 . Вказує, 28 липня 2021 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 , яка 12 травня 2023 року подарувала квартиру своєму сину і чоловіку заявниці.

Посилаючись на наведені обставини, заявниця вважає, що якщо не вжити заходів забезпечення позову, це в подальшому, при розгляду її позову про поділ майна подружжя, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі. Відтак, просила заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 208). Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада. У задоволені решти заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти заяви про забезпечення позову, в цій частині постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не вжито заходи забезпечення позову та поставлено під сумнів презумпцію спільної сумісної власності садового будинку та земельної ділянки під ним, оскільки через місяць після придбання садового будинку та земельної ділянки під ним, заявниця ініціювала спір про розірвання шлюбу, в якому вказала, що тривалий час не веде з відповідачем спільний бюджет. Апелянт вважає, що вказана позиція суду першої інстанції є необґрунтованою.

Вказує, закон пов`язує момент припинення шлюбу з датою набрання рішення законної сили, а не з моментом ініціювання спору про розірвання шлюбу, що прямо передбачено ч. 1 ст. 114 СК України. Таким чином, заявниця та відповідач перебували у шлюбі з 26 грудня 2014 року по 15 вересня 2024 року, що підтверджується рішенням Ірпінського міського суду від 15 серпня 2024 року.

Наголошує, садовий будинок та земельна ділянка під ним придбані у шлюбі 21 травня 2024 року, а точніше за чотири місяці до дати припинення шлюбу між заявницею та відповідачем, тому вважає, на вказане нерухоме майно поширюється режим спільної сумісної власності.

Звертає увагу суду, що не існує жодних обставин, які свідчили б про те, що відповідач придбав садовий будинок та земельну ділянку під ним за особисті кошти, адже вказане майно було придбане за грошові кошти, які отримані від реалізації іншої спільної квартири подружжя. Оскільки, 01 травня 2024 року відповідач за письмовою згодою продав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та отримав від її продажу 3 371 745, 56 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 травня 2024 року. В подальшому, за частину отриманих від продажу вищевказаної квартири грошових коштів, за письмовою згодою заявниці придбав садовий будинок та земельну ділянку під ним.

Разом з тим, наголошує, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви в частині накладення арешту на квартиру, загальною площею 37,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем, не було враховано, що вказана обставина є предметом доказування при розгляді справи про поділ майна, де судом їм буде надано оцінку.

Зазначає, факт продажу відповідачем спільних автомобілів відразу після подачі позову про розірвання шлюбу без відома заявника, на її думку, лише підтверджує недобросовісну поведінку відповідача.

Тому, апелянт вважає, що вказане свідчить про те, що в даній справі необхідним є убезпечити майно від можливої реалізації відповідачем на користь інших осіб.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечував проти доводів, викладених у апеляційній скарзі. Вказував, що відсутні підстави для накладення арешту на майно, оскільки, відчуження майна, набутого у шлюбі одним з подружжя, законодавчо обмежена необхідністю нотаріально посвідченої згоди на укладення такого правочину іншим з подружжя, що само по собі унеможливлює відчуження такого майна без згоди іншого з подружжя, тому вважає, що підстави для забезпечення відсутні. Просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надіслало. Про причину неявки суд не повідомило.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 про забезпечення позову, мотивував своє рішення тим, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки майбутнього позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вказував, що садовий будинок площею 96, 2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відповідна земельна ділянка, кадастровий номер :05:001:5444, площею 0,0500 га, що розташована за цією ж адресою, були придбані ОСОБА_3 21 травня 2024 року, і право власності зареєстровано за ним же. Зазначав, оскільки, ініціатором подання позову про розірвання шлюбу, через місяць після придбання спірного будинку та земельної ділянки, причиною якого вказала, що вона тривалий час не веде спільного господарства та бюджету з відповідачем, то суд дійшов висновку, що спірне майно придбане не за спільні гроші подружжя.

Щодо відмови у забезпеченні позову в частині квартири загальною площею 37,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 суд мотивував своє рішення тим, що від початку будівництва цього майна і його подальшої державної реєстрації, бенефіціаром була ОСОБА_4 , яка є матір`ю чоловіка заявниці, а твердження заявниці про фінансову участь у будівництві цього майна її чоловіка, за рахунок спільних коштів, не доведено. На підставі викладеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про забезпечення позову не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Так, відповідно до поданої позовної заяви про поділ спільного майна, яка була подана після заяви про забезпечення позову, вбачається, що позивач просить: визнати за відповідачем право особистої приватної власності на:

-садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 080);

-земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, на якій розташований садовий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 224);

-земельну ділянку з кадастровим номером :08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 208).

Також просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію ринкової вартості частини вищевказаних садового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5444, площею 0,0500 га, у розмірі 1 928 200, 00 грн, що еквівалентно 46 800 дол. США, вищевказаної земельної ділянки :08:002:0377, площею 0,12 га, у розмірі 207 000, 00 грн, що є еквівалентом 5 025 дол. США, а також транспортного засобу Honda, модель Ассоrd, 2017 року випуску, у розмірі 377 961, 50, що є еквівалентом 9 210 дол. США та транспортного засобу Honda, модель Ассоrd, 2016 року випуску, у розмірі 351 327, 00, що є еквівалентом 8 561 дол. США та частину грошових коштів, які були внесені на виконання Договору №1/2018 про спільну діяльність у будівництві багатоквартирних житлових будинків по вулиці Університетській у місті Ірпінь від 06 серпня 2018 року та Додаткової угоди №210-1 від 13 жовтня 2020 року, що підписана між ТОВ «Ірпінь Центр Парк» та ОСОБА_4 ..

Просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с. 78-86).

В матеріалах справи міститься свідоцтво про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 26 грудня 2014 року (а.с. 13).

Також в матеріалах справи є копія рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2024 року, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Крім того, в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній садовим будинком від 21 березня 2024 року, який був укладений за згодою дружини покупця - ОСОБА_1 (а.с. 18-19).

Як вбачається із копії наданого договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній садовим будинком від 21 березня 2024 року, ОСОБА_7 (продавець) продає та передає у власність ОСОБА_3 (покупцю), а останній купує та приймає у власність:

-садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, на якій розташований садовий будинок (а.с. 18).

У матеріалах справи також міститься договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06 грудня 2018 року, відповідно до якого, ОСОБА_3 (покупець) приймає у власність земельну ділянку з кадастровим номером :08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада під час перебування у зареєстрованому шлюбі за згодою дружини ОСОБА_8 (а.с. 30).

Відповідно до договору дарування квартири від 20 травня 2023 року ОСОБА_4 (дарувальник) подарувала, а ОСОБА_3 (обдаровуваний) прийняв в дар квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 41).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 серпня 2024 року №392418598 вбачається, що право власності на спірний садовий будинок, земельні ділянки: з кадастровим номером :05:001:5444 та :08:002:0377, а також на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.16-17).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції наголошує, що спірний садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянку з кадастровим номером :05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, на якій розташований садовий будинок та земельна ділянка від 06 грудня 2018 року з кадастровим номером :08:002:0377, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада були придбані під час перебування у зареєстрованому між сторонами шлюбі та є предметом спору між сторонами а тому клопотання позивачки про накладення на нього арешту є законним та обґрунтованим виходячи із того що відповідач у справі будучи зареєстрованим власником вказаного майна має об`єктивну можливість ним розпорядитися що в подальшому може призвести до не можливості виконання рішення суду в разі задоволення позову..

Квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 було набуто, шляхом дарування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи зазначені обставини, а також, що предмет позову, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову, оскільки як вбачається із матеріалів справи, спірні земельні ділянки та садовий будинок було придбано у період перебування сторін у шлюбі.

Таким чином, наявні правові підстави для задоволення поданої заяви про забезпечення позову, оскільки позивач подала позов до суду про поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю.

Враховуючи приписи ч.1 ст. 317 ЦК України, відповідно до яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, колегія суддів вбачає загрозу відчуження спірного майна на користь третій осіб.

Апеляційний суд зауважує, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову, не позбавляє відповідача права володіння та користування майном, а лише обмежує його право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, постановлена з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 щодо накладенні арешту на садовий будинок з надвірними будівлями, спорудами та земельну ділянку кадастровий номер :05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада.

Разом із тим колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для накладення арешту на квартиру , загальною площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 109) .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 щодо накладенні арешту на садовий будинок з надвірними будівлями, спорудами та земельну ділянку кадастровий номер :05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 в цій частині задовольнити частково.

Накласти арешт на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 96,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5444, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, на якій розташований садовий будинок 96,2 кв.м. Право власності на садовий будинок та земельну ділянку в с. Михайлівка-Рубежівка зареєстровано за ОСОБА_3 .

В іншій частині ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв