Справа № 442/3401/24 Головуючий у 1 інстанції: Курус В.І.
Провадження № 22-ц/811/2922/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , яка є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати з відповідачки аліменти на своє утримання в розмірі 3500 грн., щомісячно.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є особою пенсійного віку і її дохід становить пенсія у розмірі 2581 грн. 09 коп., тому матеріальне становище є вкрай нужденним.

Вказувала, що у власності житла не має, тому вимушена проживати в гуртожитку в м. Івано-Франківськ, вартість проживання в якому становить 3000 грн. за місяць. Для оплати житла та забезпечення інших життєво необхідних потреб (їжа, ліки, тощо) вимушена шукати тимчасові підробітки.

Зазначала, що, окрім доньки ОСОБА_3 , має сина ОСОБА_4 , який надає їй посильну допомогу, позаяк, відповідачка, маючи у власності салон-перукарню у м. Дрогобич Львівської області та здійснюючи підприємницьку діяльність, на прохання позивачки відмовилась надавати їй фінансову допомогу, тому вона вимушена була звернутись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач покликається на те, що вона не має у власності житла, тому зареєстрована у будинку рідної сестри за адресою: АДРЕСА_1 , з якою домовилася про реєстрацію свого місця проживання у вищевказаному будинку виключно для можливості отримувати пенсію, про що доньці ОСОБА_2 було відомо, відтак, має критичну необхідність орендувати кімнату в гуртожитку у м. Івано-Франківськ і нести витрати, які на даний час вже становлять 3600 грн. щомісячно.

Додає, що кошти отримані в позику на придбання житла у 2002 році, вона витратила на лікування, оскільки не хотіла бути тягарем для дітей і просити у них кошти на вказані потреби.

При цьому, зауважує, що задекларований дохід доньки за 2023 рік у розмірі 14300 грн. не відповідає дійсності, оскільки, виходячи з ринкової вартості послуг, які надає ОСОБА_2 , її річний дохід значно перевищує задекларовану суму, тому, вважає, що суд неповно з`ясував усі обставини справи.

Окрім того, вважає, що оскаржуване рішення суперечить висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, згідно з яким, обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.02.2025 року, є дата складення повного судового рішення - 17.02.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків не пов`язується з їх (дітей) працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Непрацездатним, у розумінні ч.3 ст.75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

При цьому, сам лише факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, оскільки визначальним для вирішення питання про матеріальне утримання дітьми своїх непрацездатних батьків є потреба батьків у матеріальній допомозі.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку, залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19).

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно зі статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Окрім доньки ОСОБА_3 , позивачка має ще повнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає у м. Києві. Даний факт сторонами визнається.

ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 22.10.2014 року, виданим Пенсійним фондом України (а.с.7).

Згідно з довідкою про доходи №721917 від 31.01.2024 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Калуському об`єднаному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком у розмірі 2581 грн. 09 коп., щомісячно, за період з серпня 2023 року по січень 2024 року. Загальний розмір виплаченої пенсії за вказаний період становить 15486 грн. 54 коп. (а.с.8).

Відповідно до копії паспорта, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-5).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованою 25.07.2024 року (а.с.39), власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_6 - рідна сестра позивачки, що визнається сторонами.

Причини непроживання позивачки за місцем своєї реєстрації суду невідомі, доказів чинення перешкод позивачці у проживанні за вказаною адресою не надано.

Згідно з довідкою ПАТ «Добробут ІФ» №1 від 26.02.2024 року, ОСОБА_1 проживає без реєстрації у гуртожитку, що належить на праві власності ПАТ «Добробут ІФ», на АДРЕСА_3 , на підставі договору оренди житлового приміщення від 01.01.2020 року, вартість проживання в якому становить 3000 грн. в місяць (а.с.11).

Доказів на підтвердження інших витрат, окрім вказаних витрат на оренду помешкання в гуртожитку, зокрема, витрат, які б були пов`язані з погіршенням стану здоров`я позивачки та, відповідно, необхідністю матеріальної допомоги дітей для лікування тощо, позивачка не надає і таких доказів в матеріалах справи немає.

В свою чергу, встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 також не має у власності житла, а після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року (а.с.44-45), за заявою власника будинку (матері колишнього чоловіка відповідачки), 08.03.2023 року відповідачка знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджено інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру №627708 від 05.06.2024 року та відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС у Львівській області від 04.06.2024 року (а.с.19, 25), де відповідачка проживала разом із своєю сім`єю з 18.04.2014 року, про що свідчить відмітка у її паспорті (а.с.37) та вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2021 року у справі №442/3522/21, яким ОСОБА_2 відмовлено в позові про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням будинку АДРЕСА_4 (а.с.49-50). Вказане рішення залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 червня 2022 року.

Окрім того, на утриманні відповідачки знаходиться неповнолітня донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.43), на яку стягуються аліменти за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2022 року у розмірі 3000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.54-55).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік, дохід відповідачки ОСОБА_2 (КВЕД надання послуг перукарнями та салонами краси) становив 14300 грн. (а.с.20-21, 51-52).

Доказів, які б спростовували встановлений судом майновий стан відповідачки, позивачкою не надано.

Отже, за встановлених і наведених вище обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що потреба позивачки у матеріальній допомозі доньки не є належним чином обгрунтована, оскільки позивачка отримує пенсію за віком і хоча не має власного житла, проте, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і необхідності проживання в гуртожитку у м. Івано-Франківськ нею не доведено належними та допустимими доказами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що орендує позивачка житло ще з січня 2020 року, однак, з позовом до відповідачки звернулась лише у квітні 2024 року, що також свідчить про необгрунтованість належним чином потреби позивачки у матеріальній допомозі доньки.

Водночас, доказів того, що отримувана позивачем пенсія не забезпечує її звичайних потреб у харчуванні та оплаті житлово-комунальних послуг тощо, суду не надано, як і не надано доказів про погіршення стану здоров`я та необхідності у зв`язку з цим вартісного лікування та/або посиленого харчування.

До того ж, відповідачка стверджувала, що по мірі своїх можливостей, надає матері матеріальну допомогу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що утримання непрацездатних батьків, які потребують допомоги, є обов`язком їх повнолітніх дітей, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги, окрім того, відповідачка також не має у власності житла і на її матеріальному утриманні знаходиться неповнолітня дитина.

Все вище наведене дає підстави для висновку, що суд правильно вирішив спір, належно оцінивши докази, які кожна із сторін подала на підтвердження своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 лютого 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич