Провадження № 2/686/515/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.02.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 19982,92 грн., яка складається з наступного: 8044,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10738,23 грн. заборгованість за відсотками, 1200,00 грн. заборгованість за комісією, а також судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В обґрунтування наведених вимог зазначив, що 27.01.2020 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан», кредитодавець) ОСОБА_1 подав заявку на отримання кредиту №2010096. Дана заявка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. Таким чином, ОСОБА_1 уклав договір про споживчий кредит №2010096 від 27.01.2020 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000,00 грн.

Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 19982,92 грн., яка складається з наступного: 8044,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10738,23 грн. заборгованість за відсотками, 1200,00 грн. заборгованість за комісією.

01.04.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуто право вимоги за кредитним договором №2010096 від 27.01.2020 року, на підставі договору факторингу №01/04, укладеного з ТОВ «Мілоан».

Окрім того, 13.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/4, у відповідності до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2010096 від 27.01.2020 року.

Тому, позивач змушений звертатися до суду вимогою про погашення відповідачем наявної заборгованості.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.12.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку, про причини неявки до суду не повідомив.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.01.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №2010096. Згідно п. 1.1. даного договору, позикодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн.

Пунктом 1.5.1. встановлено комісію за надання кредиту: 1200 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 % від суми кредиту одноразово.

Згідно п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2400,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

П. 1.6. договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Як вбачається з п. 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.

П. 2.3.1. договору передбачено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до Розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку Заборгованості по кредиту.

Відповідно до Додатку № 1 до договору про споживчий кредит №2010096 від 27.01.2020 (Графік платежів), дата повернення кредиту 12.02.2020, кредит 10000,00 грн, проценти 2400,00 грн, комісія за надання кредиту 2400,00 грн., разом 13600,00 грн.

Отже, кредитодавець ТОВ «Мілоан» та позичальник ОСОБА_1 погодили істотні умови Кредитного договору: розмір кредиту, строк та умови кредитування, дату повернення суми кредиту, процентів та комісії, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, порядок повернення кредиту.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19.

Суд дійшов висновку, що договір від 27.01.2020 підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля, договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Відповідач з викладеними у договорі умовами кредитування погодився без будь-яких зауважень або застережень, що свідчить про наявність волевиявлення відповідача на укладення такого договору саме на таких умовах.

Видача кредитних коштів, відповідно до договору про споживчий кредит 2010096 від 27.01.2020 у розмірі 10000,00 грн., шляхом перерахування ТОВ «Мілоан» на кредитну картку ОСОБА_1 підтверджується копією платіжного доручення №14408218 від 27.01.2020 року.

Відповідно до складеного ТОВ «Мілоан» розрахунку за період з 27.01.2020 по 13.05.2020, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №2010096 становить 19982,92 грн., з яких: 8044,69 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10738,23 грн. заборгованість за відсотками, 1200,00 грн. заборгованість за комісією.

01.04.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладений Договір факторингу №01/04, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за плату права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

01.04.2020 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» склали Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 01.04.2020 до Договору факторингу №01/04.

На виконання умов Договору факторингу від 01.04.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» сплатило на користь ТОВ «Мілоан» плату, що підтверджується копіями платіжних інструкцій.

13.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладений Договір факторингу №1/4, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» за плату права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Витягу з додатку до Договору факторингу №1/4 від 13.12.2021 у ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2010096 від 27.01.2020 на суму 19982,92 грн., з яких: 8044,69 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10738,23 грн. заборгованість за відсотками, 1200,00 грн. заборгованість за комісією.

На виконання умов Договору факторингу №1/4 від 13.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» сплатило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» плату, що підтверджується повідомленням директора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» від 13.11.2024 №1/4.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зістаттею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Пунктом 3.2.6 договору передбачено право кредитодавця без згоди позичальника відступати, передавати, відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15.

У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісії, порушивши умови кредитного договору.

Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тобто у межах погодженого сторонами кредитування.

Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК.

Водночас, за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору №2010096 від 27.01.2020, його сторони погодили що строк користування кредитом становить 16 днів, з 27.01.2020 по 12.02.2020, тоді як відповідно до складеного ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися позичальнику по 13.05.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другоїстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості».

У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Отже, після спливу строку кредитування, а саме з 12.02.2020 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором.

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на доведеність розміру заборгованості за відсотками відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості.

Суд зазначає, що нарахування відповідачу відсотків поза межами дії укладеного договору суперечить вимогам закону.

Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч.2ст.625 ЦК України.

Здійснивши розрахунок процентів суд установив, що за період з 27.01.2020 по 12.02.2020 (16 днів) розмір процентів складає 2400,00 грн. (10000,00 х 1,50% х 16), що узгоджується із визначеним у Додатку №1 до договору про споживчий кредит сумою процентів за користування кредитом.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другоїстатті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Отже, дії Товариства щодо встановлення у кредитному договорі комісії за обслуговування кредитної заборгованості та вимога про стягнення нарахованої комісії правомірні.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та з відповідача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит №2010096 від 27.01.2020 року у розмірі 11644,69 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8044,69 грн; заборгованість за відсотками - 2400,00 грн., заборгованість за комісією 1200,00 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у іншій частині (10738,23 2400,00 = 8338,23) суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір №43657029 від 07.08.2024 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем, відповідно до якого у разі прийняття судом позитивного рішення, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6000,00 грн.; додаткової угоди №2010096 до договору № 43657029 від 07.08.2024 про надання правової допомоги, укладеної між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем, відповідно до п.1.2 якої адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 ; акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 11.11.2024 та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» щодо стягнення кредитної заборгованості.

Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в справі 925/1137/19.

З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. є реальними та підтвердженими матеріалами справи. Окрім того, клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу до суду не надходило.

Беручи до уваги те, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» задоволено частково, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 58,27% (11644,69:19982,92х100) від розміру задоволених судом позовних вимог, а саме судовий збір у розмірі 1411,61 грн. (11644,69х2422,40: 19982,92) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3496,20 грн. (6000:100х58,27).

Керуючись ст.ст. 611, 625, 633, 634, 1046, 1047, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 76, 141, 247, 258, 264, 265, 280-281 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22, ) заборгованість за договором про споживчий кредит №2010096 від 27.01.2020 року у розмірі 11644,69 грн., судовий збір в розмірі 1411,61 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3496,20 грн., всього стягнути 16552,50 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Сергій Стефанишин