Справа № 350/1354/24
Провадження № 22-ц/4808/249/25
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на рішення Рожнятівського районного суду від 01 листопада 2024 року, у складі судді Пулика М.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ТОВ «Алекскредит» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 грудня 2021 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 5652504. На підставі укладеного Договору позивач 06.12.2021 перерахував на картковий рахунок відповідачки кредитні кошти (кредит) у розмірі 12000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 04.07.2022. Відповідно до умов укладеного договору відповідачка зобов`язувалася погасити заборгованість по кредиту згідно визначеного порядку.

Однак, відповідачка не виконала умови договору щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитом.

Представник позивача просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором стягнути з відповідачки заборгованість за Договором про надання кредиту № 5652504 від 06 грудня 2021 року в загальній сумі 106785,37 грн, яка складається: 12000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 70884,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 23901,37 грн - заборгованість за компенсацією відповідно п. 5.5. Договору та ст. 625 ЦК України та стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 01 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за Договором про надання кредиту № 5652504 від 06 грудня 2021 року у загальній сумі 106785,37 грн, яка складається: 12000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 70884,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 23901,37 грн - заборгованість за компенсацією відповідно п. 5.5. Договору та ст. 625 ЦК України та стягнуто з відповідачки сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 23 грудня 2024 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Сікорській І.С. строк подачі заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сікорської І.С. про перегляд заочного рішення від 01 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Сікорська І.С. на вказане рішення суду подала апеляційну скаргу. Вважає висновки суду неправомірними, такими, що ґрунтуються на порушенні норм процесуального права, незастосуванні норм матеріального права та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за договором №5652504 від 06.12.2021. При цьому договори про надання фінансового кредиту, в тому числі інформація щодо умов кредитування, паспорти споживчих кредитів не містять реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку у відповідності до умов кредитних договорів мали бути перераховані кредитні кошти.

На підтвердження заборгованості відповідача ТОВ «Алекскредит» до позовної заяви надано розрахунок заборгованості, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, тому неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором.

Суд першої інстанції не застосував положення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.п. 4.1, 4.2, 4.8, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ №254 від 18.06.2003, п.п. 1.3, 1.13, 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління НБУ від 21.02.2004 №22 та порушив норми процесуального права.

Вважає необґрунтованими доводи позивача, що укладення договору позики здійснювалось з використанням одноразового ідентифікатора, передбаченого ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем не надано належних та допустимих доказів, у яких було б зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інфомаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.

Зазначає, що враховуючи зміст додаткової угоди №1, відповідно до якої кінцева дата виконання договору 03.08.2022, ТОВ «Алекскредит» має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 03.08.2022. Суд першої інстанції стягнув проценти поза строком кредитування, що суперечить ст. 1048 ЦК України.

Суд першої інстанції безпідставно не застосував ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Заявлена позивачем заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 70884 грн не є співмірною сумі кредиту 12 000 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи.

Вважає, що стягнення з відповідачки 23901,37 грн заборгованості за компенсацією відповідно до п. 5.5. договору та ст. 625 ЦК України суперечить п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник ТОВ «Алекскредит» подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

На підставі укладеного Договору відповідно до п. п. 1.3., 1.7., 3.1. Договору Кредитодавець 06.12.2021 року перерахував на картковий рахунок позичальника кредитні кошти (кредит) у розмірі 12 000,00 грн, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 04.07.2022 року (включно).

Відповідач, з урахуванням здійсненого ним платежу, станом на 30.07.2021 року має заборгованість 106 785,37 грн, яка складається з наступного: - 12 000,00 грн заборгованість за сумою кредиту; - 6 084,00 грн залишок заборгованості по процентам за користування кредитом за Базовою процентною ставкою за один день користування кредитом 1,69%; 64 800,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом за Спеціальною процентною ставкою за один день користування кредитом 3,00%; 23 901,37 грн - заборгованість за компенсацією відповідно п. 5.5. Договору та ст. 625 ЦК України.

Зазначає, що заявлені позивачем до стягнення проценти у розмірі 70 884,00 грн, є процентами у розумінні частини першої статті 1048 ЦК України та не є платежами, які підлягають стягненню за порушення виконання зобов`язання у розумінні частини 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування».

Вважає, що до підписання договору позичальнику була надана вся інформація про умови кредитування, які відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки сторони у справі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися в судове засідання, тому колегія суддів, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України дійшла висновку про розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду частково відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Алекскредит» та відповідачкою укладено договір про надання кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, на час ухвалення рішення суду заборгованість за вказаним кредитним договором відповідачкою добровільно не погашена.

З таким висновком колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 06 грудня 2021 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Алекскредит», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про надання кредиту №5652504 у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) PS5652504 (а.с. 16-21).

Вказане свідчить, що відповідачка ознайомилась і погодилась з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.7, 3.1 договору кредитодавець 06 грудня 2021 року перерахував на картковий рахунок позичальника кредитні кошти (кредит) у розмірі 12000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 04 липня 2022 року (включно).

Пунктом 1.7 договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого у випадку користування кредитом менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 8,45 % від визначеної в п. 1.3 цього договору суми кредиту. Ставки нарахування процентів за користування кредитом за загальними умовами кредитування (п. 2.15 Правил) при укладені договору: в базовий період протягом 30 календарних днів з 06.12.2021 до 05.01.2022 (включно) у розмірі 1,69 % за один день користування кредитом (акційна процентна ставка (п. 2.1 Правил)); в спеціальний період (п. 2.41 Правил) протягом 180 календарних днів з 06.01.2022 до 04.07.2022 (включно) у розмірі 3 % за один день користування кредитом (спеціальна процентна ставка (п. 2.35 Правил)).

У випадку подовження позичальником базового періоду, строк дії договору та зміни кінцевої дати виконання договору (п. 2.22 Правил), проценти за користування кредитом нараховуються протягом подовженого базового періоду у розмірі 1,69 % за один день користування кредитом (базова процентна ставка (п. 2.3 Правил).

В спеціальний період, з дати закінчення подовженого базового періоду та до спливу кінцевої дати виконання договору (включно), проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 3% за один день користування кредитом (спеціальна процентна ставка).

Проценти за користування кредитом, відповідно до п. 1.7.2 та 1.7.3 договору нараховуються кредитодавцем протягом усього строку дії договору (з дати укладення договору (п. 2.9 Правил) до кінцевої дати виконання договору (включно)) на основну суму кредиту за кожний день користування кредиту за фіксованою процентною ставкою відповідно до кожного періоду, для якого вона встановлювалася. Нарахування процентів за користування кредитом є правом кредитодавця, а не його обов`язком. Кредитодавець, без погодження з позичальником, може на свій розсуд зменшити нарахування встановлених договором процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що строк дії договору (п. 2.42 Правил) встановлюється з дати укладення договору 06.12.2021 до кінцевої дати виконання договору 04.07.2022 (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, у тому числі сплати заборгованості. Якщо позичальник виконає зобов`язання/сплатить заборгованість до договором до кінцевою дати виконання договору, договір припиняє дію з дати повернення/погашення кредиту (п. 2.8 Правил).

Позивач належним чином у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, а саме: надав кредит відповідачці у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника, номер картки НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Елаєнс» від 10 липня 2024 року (а.с.27).

05 січня 2022 року сторони уклали додаткову угоду про зміну умов Договору про надання кредиту №5652504 від 06.12.2021, відповідно до якої було змінено умови договору, зокрема змінено кінцеву дату виконання договору 03.08.2021 (включно) (а.с. 22).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем на надано доказів на підтвердження зарахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки саме відповідачка має доступ до свого рахунку і вона не була позбавлена можливості надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору у відповідну дату або докази на підтвердження відсутності у неї відкритого у АТ КБ «Приват Банк» рахунку, спростування належності їй картки № НОМЕР_1 . При цьому факту укладення кредитного договору сторона відповідачки не заперечувала.

Також безпідставними є доводи представника відповідачки про те, що суд першої інстанції стягнув проценти за користування кредитом поза строком кредитування.

Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договром про надання кредиту №5652504 від 06.12.2021 року станом на 30.07.2024, 14.01.2022 14.01.2022 сплачено 6284,00 грн, до 04.02.2022 (включно) нараховувалась процентна ставка за користування кредитом 1,69%, а до 03.08.2022 (включно) 3%. Станом на 03.08.2022 (кінцеву дату виконання договору) залишок процентів за користування кредитом становив 70 884,00 грн, та не змінювався до 30.07.2024 (а.с. 6-13).

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд не взяв до уваги, що згідно приписів статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Суд встановив, що умови договору про надання кредиту №5652504 від 06 грудня 2021 року відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому частиною першою статті 1054 ЦК України. Положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом. У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідачки, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником.

Крім того, договір, укладений між сторонами у встановленому порядку недійсним не визнаний, а при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідачка суду першої та апеляційної інстанції не надала, також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.

Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було безпідставно нараховано відповідачці відсотки за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до п. 5.5 Договору.

Так, пунктом 5.5 укладеного кредитного договору сторони погодили, що якщо позичальник не виконав зобов`язання у кінцеву дату виконання договору, такі зобов`язання є простроченими і позичальник зобов`язаний за вимогою кредитодавця сплатити компенсацію в розумінні ст. 625 ЦК України в розмірі 100% річних від основної суми кредиту.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Як видно з матеріалів справи, відсотки за прострочення виконання зобов`язання нараховувались позивачем з 04 серпня 2022 року до 30 липня 2024 року, що суперечить вказаним вимогам закону.

Суд першої інстанції на вказане не звернув уваги та безпідставно стягнув з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за компенсацією відповідно п. 5.5. Договору та ст. 625 ЦК України у розмірі 23901,37 грн.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначеним обставинам оцінки не дав та не врахував вказаних норм чинного законодавства, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позивачем ТОВ «Алекскредит» сплачено судовий збір за звернення до суду першої інстанції у розмірі 3028 грн, то з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «Алекскредит» 2350,33 грн судового збору пропорційно до задоволення заявлених вимог.

Також із ТОВ «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1016,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «Алекскредит» 1333,83 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 01 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 жительки АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (код , місцезнаходження юридичної особи: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 12А) заборгованість за Договором про надання кредиту № 5652504 від 06 грудня 2021 року у загальній сумі 82884,00 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 12000,00 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом 70884,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 жительки АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (код , місцезнаходження юридичної особи: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 12А) витрат по сплаті судового збору у розмірі 1333,83 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський