Дата документу 17.02.2025Справа № 643/4609/17
Провадження № 2/554/360/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Черняєвої Т.М.,

з участю секретаря Звігольської О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

06 квітня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з 08 грудня 1987 року є наймачем 2-кімнатної квартири житловою площею 27 кв.м. , яка розташована на другому поверсі 9-ти поверхового будинку, що належить територіальній громаді м. Харкова, за адресою- АДРЕСА_1 .

Разом із позивачем, у вказаній квартирі проживає син позивачки- ОСОБА_3 , 1986 р.н.ародження

Крім того, у вказаній квартирі зареєстрований брат позивачки - ОСОБА_2 , який тривалий час перебував у місцях позбавлення волі, а потім, після відбування покарань, мешкав за різними адресами своїх дружин.

Після повернення з місць позбавлення волі та через несплату аліментів, брат позивача став мешкати з однією із дружин за адресою - АДРЕСА_2 , де проживає і на даний час.

Відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за адресою проживання позивача, особистих речей його у вказаній квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться.

Позивачка є пенсіонеркою, а її син - ОСОБА_3 постійного заробітку не має.

Позивачка не має фінансової можливості сплачувати за комунальні послуги за всіх осіб, які зареєстровані у квартирі. Брат позивача коштів на утримання квартири не надає, участі у сплаті комунальних послуг за вказаною адресою, не приймає.

Відповідач добровільно визначив місце свого проживання за іншою адресою, спірним житлом не користується.

Прохала визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харквао від 07 квітня 2017 року по справі відкрито провадження.

15 червня 2017 року у справі постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено та визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

29.06.2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення у вказаній справі, посилаючись на те, що рішення прийнято без його участі. Вказані обставини перешкодили відповідачу надати свої пояснення по суті справи. Про дату та час слухання справи відповідач повідомлений також не був. Зазначає про те, що тимчасова відсутність його у спірній квартирі зумовлена рядом причин об`єктивного характеру. Крім того проживати у спірній квартирі відповідач не мав змоги через наявність особистісного конфлікту між ним та позивачем, відсутністю домовленості про можливість спільного його проживання у вказаному помешканні. Відповідач неодноразово звертався до органів поліції з метою врегулювання наявного конфлікту, проте вирішити вказаний спір так і не вдалося.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2017 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 18 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 15.06.2017 року скасовано та призначено справу до розгляду.

02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подав до Московського районного суду м. Харкова зустрічний позов, в якому прохав зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 та вселити ОСОБА_2 в квартиру.

27 листопада 2017 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 , в яких остання прохала відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на його необгрунтованість. Зазначає про те, що ніколи не чинила відповідачу перещкод у користуванні спірним житлом. Всі факти, на які зазначає відповідач у своїх поясненнях є надуманими та не підкріплені ніякими доказами.

27 листопада 2017 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_3 , в яких останній прохає відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4 . Посилається на те, що відповідач тривалий час у спірній квартирі не проживає житловим приміщенням не цікавиться. Участі в обслуговуванні житла не приймає, за комунальні послуги не сплачує. Зазначає, що за час життя у даній квартирі, він жодного разу не бачив щоб відбувалися сварки між позивачем та відповідачем,, перешкод відповідачу у користуванні спірним житлом ніхто не чинив. Обставин про які зазначає відповідач у зустрічному своєму позові, взагалі ніколи не було.

14 травня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_2 , в якому останній прохає зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 та вселити ОСОБА_2 у квартиру. Зазначає проте, що його відсутність у вказаній квартирі була зумовлена рядом причин, а саме неналежною поведінкою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які чинили відповідачу перешкоди у користуванні спірним житлом, замінили замки у квартирі, що унеможливлювало доступ до житла.

Ухвалою суду від 18.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселення у відкрите судове засідання.

На виконання розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 Київ № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану зміненно територіальну підсудність судових справ підсудних Московському районному суду м.Харкова до Октябрського районного суду м.Полтави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу розподілено на суддю Черняєву Т.М.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселення та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселення - залишено без розгляду.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Повторно просив відкласти розгляд справи.

У відповідності до вимог ч.4 ст.225 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, які були належним чином повідомлені про судове засідання, та вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що з 08 грудня 1987 року ОСОБА_1 являється наймачем 2-кімнатної квартири житловою площею 27 кв.м. , яка розташована на другому поверсі 9-ти поверхового будинку, що належить територіальній громаді м. Харкова, за адресою- АДРЕСА_1 .

Квартира не приватизована та у ній зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Разом із позивачем, у вказаній квартирі проживає її син - ОСОБА_3 , 1986 р.народження.

Вказані обставини підтверджено копіями довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, паспортів, витягу з протоколу засідання громадської комісії по житловим питанням при виконкомі Московської районної ради народних депутатів № 46 від 27.11.1987 року.

Також, факт не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі підтверджено нотаріально посвідченою заявою свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_2 є братом позивачки. Він не проживав та не проживає у спірній квартирі, не сплачує за неї комунальні платежі, кореспонденцію за вказаною адресою не отримує, особистих речей відповідача у спірній квартирі немає.

Вказані обставини не спростовано жодними належними та допустимими доказами.

Позивачка є пенсіонеркою та має незначний дохід. Син позивачки - ОСОБА_3 постійного заробітку не має. А отже, ОСОБА_1 не має фінансової можливості сплачувати за комунальні послуги за всіх осіб, які зареєстровані у квартирі. Відповідач коштів на утримання спірної квартири не надає, участі у сплаті комунальних послуг за вказаною адресою, не приймає.

Відповідач добровільно визначив місце свого проживання за іншою адресою, спірним житлом не користується.

Реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися належним їй майном. Ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням з тих підстав, що він понад 6 місяців без поважних причин не мешкає у спірній квартирі, де зареєстрований, комунальні послуги не сплачує, ніяких повідомлень про місце фактичного проживання не надає.

Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абзацу першого статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені обставини в їх системному зв`язку вказують на те, що відповідач втратив право на користування вказаним житлом.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою - АДРЕСА_1 (у спірному житлі) не проживає понад шість місяців, участі в утриманні вказаного житла не приймає, за комунальні послуги не сплачує, особистих речей у даній квартирі відповідач не має, проте у добровільному порядку з реєстрації не знімається, вищевказаний факт створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою та обмежує позивача у праві вільно реалізовувати надані їй права, тому суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають до задоволення.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на сплату судового збору у сумі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.02.2025 року.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Віжповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.М.Черняєва