"25" лютого 2025 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №642/7479/24

Провадження №2/642/165/25

25 лютого 2025 року

м.Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Петрової Н.М.

за участю секретаря судового засідання Євтіфієвої Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2024 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Ванжа Н.В., яка діє на підставі довіреності № 9716-К-Н-О від 17.10.2023 року, звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 04.02.2015 у розмірі 77 792,62 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 62 808,34 грн., заборгованості за простроченими відсотками 14 984,28 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.02.2015 відповідач ОСОБА_1 ознайомився та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 01/18 , тип - Універсальна, на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 61 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку.

Після спливу строку дії першої картки відповідачем ОСОБА_2 отримано наступні картки: № НОМЕР_2 , строк дії - 03/20, тип - Універсальна; № НОМЕР_3 , строк дії - 12/22, тип Універсальна; № НОМЕР_4 , строк дії 03/23, тип Універсальна GOLD.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % річних.

07.09.2022 відповідач ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту та Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та банком договір.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 16.10.2024 року становить 77 792,62 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 62 808,34грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 14 984,28 грн.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.

28.11.2024 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.127).

Представник позивача Коробченко М.Ю., яка діє на підставі довіреності № 8725-К-О від 16.08.2023, просила суд розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, 02.12.2024 ознайомився з матеріалами справи в повному обсязі, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заперечень від нього до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Судом встановлено, що що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 04.02.2015 підписав Анкету-заяву від 04.02.2015 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу відкрито рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (зворот. а.с. 28).

ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 01/18 , тип - Універсальна, на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 61 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку.

Після спливу строку дії першої картки відповідачем ОСОБА_2 отримано наступні картки: № НОМЕР_2 , строк дії - 03/20, тип - Універсальна; № НОМЕР_3 , строк дії - 12/22, тип Універсальна; № НОМЕР_4 , строк дії 03/23, тип Універсальна GOLD, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (зворот.а.с.26).

Згідно довідки «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), кредитний ліміт з 05.06.2019 по 14.12.2024 збільшувався до 61 000 грн. (зворот.а.с.24).

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 04.02.2015 банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси.

З наданої виписки за договором від 04.02.15 за період з 04.02.2015 по 23.10.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював перекази, поповнював та знімав готівку, розраховувався в терміналах, по 21.10.2023 включно ( а.с.59-80).

Відповідач свої зобов`язання за договором № б/н від 04.02.2015 належним чином не виконав.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором № б/н від 14.02.2015 станом на 16.10.2024 становить 77 792,62 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 62 808,34грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 14 984,28 грн. (а.с.34-46).

07.09.2022 відповідач ОСОБА_1 піписав за допомогою ОТП підпису паспорт споживчого кредиту та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, при дослідженні яких судом встановлено, що визначено істотні умови кредитування, диференційовано умови для карт «Універсальна» та «Універсальна Gold». Серед іншого визначено тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, суму/ліміт кредиту: 200 000 грн. для карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», 300 000 грн. для Преміальної картки «Platinum», 300 000 грн. для Преміальної картки « World Black Edition», 300 000 грн. для Преміальної картки «Visa Signature», 400 000 грн. для Преміальної картки «World Elite», 800 000 грн. для Преміальної картки «Infinite», строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, мета кредиту споживчі цілі, процентна ставка, відсотків річних 42,0 % для карт «Універсальна», 40,8% для карт «Універсальна голд», тип процентної ставки фіксований, також регламентовано кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, визначені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань у вигляді сплати пені, штрафів, визначено розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 84,0% для карт «Універсальна», 81,6 % для карт «Універсальна голд» (а.с.29-33, 47-58).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріали справи свідчать про те, що отримавши від банку кошти в кредит в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконав.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, неодноразово отримував кредитні картки, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо повернення коштів, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками, наданими банком до суду.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, тобто він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 62 808,34 грн.

Однак, суд не може погодитись з розміром заборгованості за просроченими відсотками у розмірі 14 984,28 грн., виходячи з наступного.

В анкеті - заяві позичальника від 04.02.2015 не зазначена базова процентна ставка (а.с. 29).

Так, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 42% (3,5% на місяць), з 01 серпня 2020 року 40,8% (3,4% на місяць), з 01 по 31 березня 2022 року 0, з 01 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року 20,4 % (1,7% на місяць), з 01 вересня 2022 року по 31 січня 2023 року 40,8% (3,4% на місяць) (а.с.34-46).

Разом з тим, визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 14 984,28 грн. суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді.

Зазначене відповідає висновкам щодо необхідності врахування довідки про умови кредитування при визначенні розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом, які викладені у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, провадження № 61-21994 св 19, від 14 квітня 2021 року у справі № 342/1330/18, провадження № 61-2042св20, від 26 травня 2021 року у справі № 549/493/19, провадження № 61-7083св20, від 09 червня 2021 року у справі № 552/6545/19, провадження № 61-6376св20, від 07 липня 2021 року у справі № 205/1012/20, провадження № 61-4св21, від 12 травня 2022 року у справі № 175/2871/21, провадження № 61-20946св21, від 31 травня 2022 року у справі № 366/3214/19, провадження № 61-16749св21.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України у редакції на час укладення договору було передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути

збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

У подальшому до вказаної статті внесено зміни та передбачено згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений частинами 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд в своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.

Паспорт споживчого кредиту та Заява про приєднання до Умов та правил надання послуг підписана відповідачем тільки 07.09.2022 року.

За наведених обставин, паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ті Умови та правила надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 04.02.2015 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути також не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок про те, що Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням наведеного, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Також позивачем долучено паспорт споживчого кредиту (роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування), підписаний відповідачем 07.09.2022, в якому визначено, зокрема, процентна ставка у межах пільгового періоду процентів річних, процентна ставка за межами пільгового періоду процентів річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір пені, штрафів.

При цьому, необхідно зазначити, що термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай, правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20).

Крім того, паспорт споживчого кредиту підписаний 07.09.2022 року, тобто значно пізніше підписання анкети-заяви від 04.02.2015 року (а.с.29-33)

За наведених обставин, паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком паспорт споживчого кредиту та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Матеріали справи свідчать про те, що базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у заяві та довідці, становить 2,5 % на місяць (30% на рік), проте згідно розрахунку заборгованості позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі.

При цьому, банк не надав до суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки, а також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №750/6058/17-ц, провадження № 61-47353св18.

У відповідності до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У зв`язку з наведеним суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 62 808,34 грн.

Підстави для задоволення решти позовних вимог відсутні з наведених вище підстав.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.1).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (80,74%), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1 955,85 грн.(2422,40*80,74%)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 258, 526, 549, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором б/н від 04.02.2015 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.02.2015 в сумі 62 808,34 (шістдесят дві тисячі вісімсот вісім грн., 34 коп.) грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1 955,85 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн., 85 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, адреса для листування: 49094 м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, буд. 50, , рахунок № НОМЕР_5 , МФО 305299.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення виготовлено 25.02.2025 року.

Суддя Наталя ПЕТРОВА