Справа № 378/822/24
Провадження № 2/357/646/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

02.10.2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 239 від 28.04.2021 в розмірі 68 589,86 грн.; заборгованість за Кредитним договором № -74010 від 14.05.2021 року в розмірі 26 227,00 грн., загальний розмір заборгованості за вищевказаними договорами становить 94 816,86 грн., та стягнути судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. і витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.

Позиція сторін у справі.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір № 239 на отримання в кредит 5900,00 грн. Позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків і правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) - 1 рік. Позивач вказує, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі, надіслали на картку відповідача грошові кошти в сумі 5900,00 грн.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі також ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, до відповідача за кредитним договором № 239. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за кредитними договорами до позичальників ТОВ «Коллект Центр» згідно до договору № 10-01/2023, в тому числі, і до відповідача за кредитним договором № 239.

14.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір № -74010. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 4000,00грн, строк кредитування складає 20 діб, з платою за користування кредитом у розмірі 1,95% за кожен день користування Кредитом.

07.09.2021 було укладено договір № 07-09/21, відповідно до якого ТОВ ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № -74010. 10.03.2023 року було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, і до відповідача за кредитним договором № -74010.

Відповідач свої зобов`язання за вказаними Кредитними договорами не здійснював у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить : за Кредитним договором № 239 від 28.04.2021 в розмірі 68 589,86 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5900,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 62689,86 грн; за Кредитним договором № -74010 від 14.05.2021 року в розмірі 26 227,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 22227,00 грн. Позивач вказує, що набув право вимоги на вказану суму в зв`язку з укладенням Договорів факторингу.

25.12.2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що відповідач з позовом повністю не згоден та вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують факт укладення відповідачем кредитних договорів. Позивач не надав доказів надання відповідачу його примірнику оригіналу Договору ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність; не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості, та по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі); нарахування суми боргу не відповідають законодавству України та даним Договору та графіку платежів. Проценти за користування кредитними коштаим нараховані поза строками кредитування передбаченого кредитним договором, розрахунок заборгованості не є належним доказом існування невиконаного зобов`язання, оскільки не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, а тому відсутні правові підстави для стягнення коштів. Відповідач зазначив, що на даний час він є військовослужбовцем перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 09.04.2022 року, а тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», і нарахування та стягненняз нього відсотків за користування кредитом суперечить вимогам закону. Відповідач просив в даному спорі застосувати положення про строки позовної давності.

25.11.2024 року представник позивача скористався своїм правом та скерував до суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо розрахунку заборгованості, позивач зазначає, що сторонами при укладенні договору № 239 було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Пунктом 1.9 кредитного договору № 239 зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік, та враховуючи, що договір було укладено 28.04.2021, то строк дії кредитного договору закінчився 01.05.2022 року. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 28.04.2021 по 28.04.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 31 день -3,64% на день, з 32 по 46 5,02% на день, в подальшому 7,67% на день. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. Щодо договору -74010 від 14.05.2021, відповідно до паспорту споживчого кредиту, строк кредитування 20діб. Відповідно до п. 3.7 Договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно графіку розрахунків. У графіку розрахунків зазначено акційний графік в період з 14.05.2021 по 03.06.2021 та базовий графік до фактичної дати повернення кредиту. Відповідно до п. 9.4 Договору позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00% річних. Відповідно до п. 9.7 Договору сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі передбаченому п.п. 9.4 цього догору. Тобто, нарахування заборгованості здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього, саме через неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань і було нараховано суму заборгованості, яку позивач просить стягнути.

Також, в спростування позиції відповідача, позивач зазначив, що відповідач не надавав первісним кредиторам жодних доказів на підтвердження того факту, що у нього є право на пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому відповідні нарахування здійснені відповідно до умов укладених договорів. Крім зазначеного, позивач заперечив застосування положення про строки позовної давності, оскільки такі строки не пропущені.

Процесуальні дії у справі.

16.10.2024 року ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області Марущак Н.М. дану справу було передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с.75).

Протоколом повторного авторозподілу судової справи від 06.11.2024 року справу передано судді Ярмолі О.Я. (а.с.78).

05.12.2024 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду було відкрито провадження з повідомленням учасників справи (а.с.85)

25.12.2024 року відповідач ОСОБА_1 подав ряд клопотань : заява про застосування спливу строків позовної давності (а.с. 88-90); заява про витребування доказів; клопотання про надання оригіналів договорів про надання кредиту № 239 від 28.04.2021 та №-74010 від 14.05.2021; відзив на позов (а.с. 91-95,96-102, 104-125).

26.12.2024 року відповідач Василенко В.І. подав заяву про надання доказів по кредитним правовідносинам (а.с.127-128).

06.01.2025 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду було задоволено клопотання представника позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Змієвської Т.П. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.135,136).

02.01.2025 року представником ТОВ «Коллект Центр» подано відповідь на відзив (а.с.137-152); клопотання про витребування доказів (а.с.154-171).

09.01.2025 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду було задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Коллект Центр» про витребування доказів ( а.с.176-178).

05.02.2025 року на виконання ухвали суду від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла запитувана інформація ( а.с.180-183).

11.02.2025 року відповідач Василенко В.І. подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с. 184-187).

13.02.2025 року директор ТОВ «Коллект Центр» М.Ткаченко подала суду клопотання про долучення доказі до матеріалів справи (а.с.а.с.189-190).

17.02.2025 року представником ТОВ «Коллект Центр» Змієвською Т.П. подано клопотання/заява про долучення довіреності (а.с. 199-200).

Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Змієвська Т.П. в судовому засідання позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, подав суду відзив на позов та заяву про розгляд даної справи без його участі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 28.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 239 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого, товариство надало позичальнику кредитні кошти у сумі 5900,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, що нараховані згідно умов цього Договору, його додатків і правил (а.с.8-10).

Відповідно до п.1.2. цього договору кредит надається на строк, зазначений у Заяві-Анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.

Пунктом 1.3. договору встановлено орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту.

Пунктом 1.9 договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору)- 1 рік.

Зазначене також відображено в Заяві-анкеті, відповідно до умов якої строк кредиту становить 365 днів, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту.

В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Згідно з п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі Процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в такому розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а);

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6);

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в).

д) тип процентної ставки фіксована

Відповідно до п.п. 1.4.1, 1.4.2 Договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

У разі підписання електронного договору Договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) Товариства (п.1.5).

Згідно з п.1.6 Договору, датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових), а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Додатком № 2 до договору сторони погодили графік платежів, відповідно до якого термін повернення кредиту 13.05.2021, проценти за користування кредитом 1888,00 грн.

Згідно листа ТзОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей» від 28.04.2021 підтверджено переказ грошових коштів в сумі 5900,00 грн. відповідно до договору № 239 (а.с.23).

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про надання фінансових послуг від 28.04.2021 № 239, укладеним з відповідачем.

З копії Реєстру боржників, який є додатком №3 до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року вбачається, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 239 від 28.04.2021 на суму 40533,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн; заборгованість за відсотками - 34633,00 грн. (а.с.41).

Встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором про надання фінансових послуг від 28.04.2021 № 239, ТОВ «Коллект центр» згідно договору про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 № 10-01/2023.

Станом на 30.11.2021 (дата, що передувала відступленню права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал») загальна заборгованість за договором № 239 від 28.04.2021 становила 91 184,50 грн., з яких: заборгованість за (за тілом кредиту) - 5900,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 85284,50 грн.

Станом на день звернення із позовом до суду, заборгованість відповідача становить 107 507,44 грн., з яких: 5900,00 грн. - заборгованість за кредитом, 101 607,44 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 68 589,86 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5900,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 62689,86 грн;

Встановлено, що 14.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем було укладено договір позики № -74010, відповідно до якого товариство надало позичальнику кредитні кошти в сумі 4000,00 грн., строком на 20 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,95 % за день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.7 Договору плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, зазначеному у п. 2.3 Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства.

Згідно графіку розрахунків, що є додатком №1 до договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству грошові кошти в сумі 5560 грн. 03.06.2021 року, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1,95%.

Іншого погодженого графіку повернення кредитних коштів позивачем не надано.

07.09.2021 року ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» на підставі договору факторингу №07.09.2021 за плату відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором позики № -74010 . (а. с. 37-39).

Згідно із Реєстром боржників до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №07-09/21 від 07.09.2021, ОСОБА_1 являється боржником за Договором № -74010 із загальною сумою заборгованості 5557,00 грн. (а.с.42)

10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення прав вимог № 10-03/2023 за плату відступило, а ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача. (а. с. 49-52).

Згідно із Реєстром боржників до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023 від 10.03.2023, ОСОБА_1 являється боржником за Договором № -74010 із загальною сумою заборгованості 26227,00 грн. (а.с.55)

Згідно листа компанії ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.05.2024 підтверджено переказ грошових коштів в сумі 4000,00 грн. відповідно до договору № -74010 (а.с.24).

Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України).

Частиною 1ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному уст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним уст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому уст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому уст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору.

Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

На підставі абз. 2 ч. 2 ст.639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Наданий позивачем Договір факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, договори відступлення прав вимоги № 07-09/21 від 07 вересня 2021 року, № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року та № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, акти приймання-передачі реєстрів боржників та реєстри боржників, які є додатками до цих договорів, свідчать про те, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договорами № 239 від 28.04.2021 та № -74010 від 14.05.2021 року.

Таким чином, ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за вищезазначеними договорами перед новим кредитором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.

Враховуючи факт підписання відповідачем договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення договорів № 239 від 28.04.2021 та № -74010 від 14.05.2021 року відбулося, що узгоджується зі ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», та ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі, відповідно, 5900 грн. та 4000 грн.

ОСОБА_1 отримані кошти у визначений договорами строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорах, в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню, відтак з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5900,00 грн. за договором № 239 від 28.04.2021 та заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4000 грн. за договором № -74010 від 14.05.2021.

Що стосується розміру відсотків за користування кредитними коштами за вищезазначеними договорами, то суд зважає на наступне.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» право грошової вимоги до відповідача за договором № 239 від 28.04.2021 на суму 40533,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн; заборгованість за відсотками - 34633,00 грн (а.с.41). Також згідно Реєстру боржників до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 07-09/21 від 07.09.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло від ТОВ ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № -74010 в сумі 5557,00 грн., з яких: з яких 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 1557,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (а.с.42).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 сформовано правову позицію, згідно до якої кредитодавець відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно зчастиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуютьсячастиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлені ст. 625 ЦК України проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом згідно умов договорів, в межах строку кредитування. Зокрема, борг по відсотках за договором № 239 від 28.04.2021 р. становить 1888 грн., а борг відсотків за договором позики № -74010 від 14.05.2021 становить 1557 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути наступну заборгованість:

- за договором № 239 від 28.04.2021 в розмірі 7788,00 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом у розмірі 5900,00 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 1888,00 грн., що передбачено графіком платежів. При цьому, суд зазначає, що обрахування відсотків відповідно до п. 1.4.2. цього договору, тобто за фактичний строк користування кредитом, не відповідає правовій позиції ВС, що наведена вище, та вказує, що кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах;

- за договором № -74010 від 14.05.2021 в розмірі 5557,00 грн, з яких 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 1557,00 грн - заборгованість за відсотками, яка існувала на дату відступлення позивачу права вимоги, та яка передбачена графіком платежів.

Щодо заперечень відповідача про стягнення заборгованості за відсотками, з посиланням на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також ПРОЦЕНТИ за користування кредитом не нараховуються.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав доказів, що повідомляв первісних чи наступних кредиторів про свій статус військовослужбовця.

Для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони від 21 серпня 2014 року 322/2/7142. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. На це вказав у своїй постанові від 4 вересня 2024 року Верховний Суд у справі 426/4264/19.

Щодо заяви відповідача про застосування в даній справі строків позовної давності, то відмовляючи в задоволенні такого клопотання, суд зазначає, що згідно п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, яка була заявлена ним в сумі 16000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги від №01-07/2024 від 01 липня 2024 року (а.с.60-61).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду наступні документи: прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а.с.62-65), заявка на надання юридичної допомоги №84 від 05.07.2024р. та витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024р. (детальний опис робіт).

Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд враховує, що надання позивачук усної консультації АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» терміном у 2 години та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - терміном у 4 годин, що передбачено заявкою на надання юридичної допомоги №84 від 05 липня 2024 року та витягом з акту №3 від 05.09.2024 року, - є надмірним, оскільки АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» здійснювалось представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» в численних спорах щодо стягнення заборгованості за схожих обставин, що підтверджується платіжною інструкцією № від 12 вересня 2024 року на суму 112 000,00 грн., тому надання усної консультації та складання позовної заяви не може зайняти такої кількості часу.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Таким чином, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, який підлягає відшкодуванню позивачу, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 4000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 1.ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № від 26.09.2024 (а.с.1).

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, та оскільки позов задоволено на 14,07 % (13345 х 100 : 94816,86), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати /судовий збір 3028 грн. + кошти правової допомоги 4000,00 грн. / пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 988,83 грн. (7028,00 х 14,07 % : 100 = 988,83 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 13345 гривень (тринадцять тисяч триста сорок п`ять гривень) та судові витрати по справі в сумі 988 грн. 83 коп. (дев`ятсот вісімдесят вісім гривень вісімдесят три копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» / адреса місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м.Київ, 01133/

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 / адреса реєстрації: АДРЕСА_1 /

Повний текст рішення суду виготовлено 21.02.2025 року

Суддя О. Я. Ярмола