Дата документу 21.02.2025Справа № 645/7117/21
Провадження № 2/554/1887/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП «Харківські теплові мережі» у жовтні 2021 року звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 96 300,82 гривень, 3% річних у розмірі 2 500,2 гривень, інфляційні втрати у розмірі 5 795,90 гривень, а також судовий збір в сумі 2 270 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги теплопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають відповідачі.

Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати зазначених послуг відповідачами виникла заборгованість в сумі 96 300,82 грн., що утворилася за період з 01.05.2013 року по 30.09.2021 року, сума 3% річних складає 2 500,2 грн., інфляційні втрати 5 795,90 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.10.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.01.2023 року справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.03.2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 104 596,74 гривень та повернення судового збору в сумі 2 270 гривень.

До суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пишногуб Н.О. про скасування заочного рішення суду від 03.03.2023 року.

Ухвалою суду від 10.01.2025 року скасовано заочне рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.03.2023 року, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пишногуб Н.О., в якому сторона відповідача просить у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Зазначила, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За вказаною адресою відповідачі не користувалися житлово-комунальними послугами. Крім того, син відповідачки ОСОБА_1 , який має 1 групу інвалідності, до 2020 року взагалі не був зареєстрований в квартирі. Очевидним є факт не підтвердження позивачем належними та допустимими доказами обставин виникнення у ОСОБА_2 заборгованості перед позивачем. Останнє вказує на надуманність боргу і необгрунтванність належними та допустимим доказами такого.

Звертає увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», з 12.03.2020 року на всій території України запроваджено карантин, відмінено карантин на всій території України з 24 год.00 хв. 30.06.2023 року. Таким чином, на період дії карантину стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК україни заборонено. Тому, вбачається, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі.

Крім того, вказує на те, що позивачем пропущений строк позовної давності по так званій заборгованості, що виникла за період з 01.05.2013 року по 01.09.2018 року. Таким чином, наявні правові підстави для застосування строку позовної давності з причин пропуску звернення до суду з указаним позовом до частини позовних вимог (т.2 а.с.17-19).

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. На всій території України запроваджено карантин до 30.06.2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період з 01.04.2017 року по 30.06.2022 року не виходить за строки позовної давності. Таким чином, борг відповідачів за період з 04.2017 року по 09.2021 року складає 79 983,70 грн.

Представник позивача до суду не з`явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник відповідача у судове засідання не з`явились, адвокат просить в наданій заяві про розгляд справи у відсутність та відмові в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Наголошує на тому, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не користувався житлово-комунальними послугами, оскільки дана квартира перебуває у нежитловому стані. Крім того, ОСОБА_1 , який має 1 групу інвалідності, не є власником та не був зареєстрований за вказаною адресою в період з 01.05.2013 року по 24.04.2020 року.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та сторони відповідачів, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.

Згідно п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, плату за надані послуги з опалення та постачання гарячої води вносили не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.05.2013 року по 30.09.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 96 300,82 грн. (т.1 а.с.5-8).

При цьому, відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами ненадання позивачем послуг з теплопостачання.

Стороною відповідача в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності по заборгованості, що виникла за період з 01.05.2013 року по 01.09.2018 року.

Позивач просить стягнути заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.05.2013 року по 30.09.2021 року, однак встановлено, що жодних проплат за цей період відповідачами не проводилося.

Перевіряючи доводи сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач, відповідно до ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного для після відповідної календарних дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 08.12.2009 року, передбачає, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено підставність позовних вимог. У протилежному випадку, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Суд вважає, що в даному випадку положення ст. 267 ЦК України можуть бути застосовані до розміру заборгованості за останні три роки до дня звернення з даним позовом до суду.

В зв`язку з тим, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки; поважних причин для зупинення та переривання позовної давності стороною позивача не доведено, та в ході розгляду справи не встановлено, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за теплопостачання за період з травня 2013 року по 01.09.2018 року - задоволенню не підлягають, в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В частині пред`явлених позовних вимог про стягнення заборгованості за теплопостачання за період із вересня 2018 року по вересень 2021 року, включно, слід зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у період з 01.05.2013 року по 30.09.2021 року у відповідачів наявна заборгованість по оплаті послуг позивача в сумі 96 300,82 грн.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що за період з вересня 2018 року по вересень 2021 року, включно, за послуги позивача було нараховано відповідачам суму в розмірі 60 837,91 грн.

Нараховані суми за теплопостачання відповідачами сплачені не були.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за опалення та гарячу воду підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає сума за період з вересня 2018 року по вересень 2021 року включно, в розмірі 60 837,91 грн.

Крім того, позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Вирішуючи зазначені вимоги позивача, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховано 3 % річних у сумі 2 500,2 грн., інфляційні втрати в сумі 5 795,90 грн. від простроченої суми.

Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконували, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 3 % річних у сумі 2 500,2 грн., інфляційних втрат в сумі 5 795,90 грн. від простроченої суми.

Доводи відповідачів про невірно проведений розрахунок, не визнання позову в частині застосування індексу інфляції та 3 % річних не ґрунтуються на Законі та відхиляються судом.

Так, дійсно Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19)", зокрема, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, непі) за несвоєчасне здійснення платежів за ..житлово-комунальні послуги. Однак, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 530-ІХ на нарахування інфляційних збитків та 3% річних не розповсюджуються.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц.

Посилання сторони позивача на те, що період з 01.04.2017 року по 30.06.2022 року не виходить за строки позовної давності, оскільки під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», №540-ІХ, не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (в тому числі встановленої статтями 257, 258 ЦК) у зв`язку з запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Закон №540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови №211, починається саме з 12.03.2020 року.

Із наведеного вбачається, що позовна давність щодо стягнення заборгованості за період з травня 2013 року по 01.09.2018 року сплила до введення карантину, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачами по оплаті за житлово-комунальні послуги, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, застосувавши до позовних вимог строки позовної давності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково, на 66,10% (69133,83 грн. : 104596,92 грн. х 100). Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи. Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1500,47 грн. (2270 грн. х 66,10% ).

Керуючись ст.ст.13, 76-81, 133, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст.64,68 ЖК України, ст.ст.11, 256, 257, 267 ЦК України, ст.ст.13,14,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; та ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», р/р НОМЕР_3 у ФХОУ ПАТ « Державний ощадний банк України» м.Харкова, вул.Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ- 31557119, заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 69 133,83 гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», р/р НОМЕР_3 у ФХОУ ПАТ « Державний ощадний банк України» м.Харкова, вул.Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ- 31557119, судовий збір в сумі 1500,47 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», р/р НОМЕР_3 у ФХОУ ПАТ « Державний ощадний банк України» м.Харкова, вул.Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ- 31557119;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя А.М. Чуванова