Справа № 450/1472/24 Провадження № 2/450/301/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Хохолик О.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про (предмет позову):

стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 1079, 40 грн. витрат на водопостачання і водовідведення за період з 01.09.2022 по 07.04.2023

стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 43212,89 грн. витрат на споживання газу та електроенергії за період з 01.09.2022 по 07.04.2023

стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 14495, 04 грн. витрат на оплату доставки газу у 2024 році,

стягнути з відповідачів солідарно 6324,94 грн. процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України за користування безпідставно збереженими грошима за рахунок неучасті у витратах зі сплати ЖКП, за період з 01.09.2022 по 07.04.2023,

стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 802,66 грн. трьох річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати витрат на ЖКП, за період з 08.04.2023 по день подання позову,

стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 569,68 грн. інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання зі сплати витрат на ЖКП за період з 08.04.2023 по день подання позову,

встановив:

03.04.2024 позивачка звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що вона є власником 1/ 2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку позивач зареєстрована і фактично проживає спільно зі матір`ю ОСОБА_5 з 16.09.2008 по теперішній час. З 04.07.2006 по 14.09.2022 в будинку проживав також його колишній співвласник, колишній чоловік і батько Відповідачки-1 ОСОБА_6 . Членом сім`ї власника будинку є Відповідачка-1 - ОСОБА_2 , що зареєстрована і фактично проживала в будинку з 14.07.2004 по 07.04.2023. Із вересня 2022 року в будинок вселився Відповідач-2 - ОСОБА_3 . Починаючи з 01.01.2023 відповідачі не беруть жодної участі в утриманні зазначеного вище житлового приміщення, вартість усіх комунальних послуг сплачує лише вона. З урахуванням загального строку позовної давності, з 01.01.2023 по 07.04.2023 відповідачі не проводили жодної оплати по утриманню житла, на сьогодні між ними не досягнуто домовленості щодо добровільного відшкодування їй частини вартості таких. За вказаний період часу нею було сплачено комунальні послуги на загальну суму 66484 грн. 61 коп., що підтверджено документально, 1/ 2 частину з яких просить стягнути солідарно з відповідачів.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві.

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі, оскільки усі оплати за комунальні послуги, витрати на вище згаданий будинок, несли відповідачі, а Позивач, у свою чергу не сплачувала жодних комунальних чи інших платежів. Квитанції про оплату ЖКП, які, долучає Позивач, присвоюючи їх собі, насправді належать Відповідачам, оскільки останні, сплачували ЖКП як готівкою у відділенні Укрпошти (квитанції про що, долучені до позову), так і платіжними картками (копії квитанцій про оплату ЖКП за допомогою платіжних карток відповідачами додаються. Позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на доведення, що вона особисто за свої кошти оплачувала ЖКП, оскільки на жодній квитанції про оплату ЖКП, які долучаються до позову, вона не зазначена платником, а також не зазначила про вжиті заходи для отримання доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання доказів таких, як: довідку про присвоєння РНОКПП Відповідача-2 та свідоцтва про шлюб Співвідповідачів.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . Згідно довідки Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 372 від 19.10.2023 у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , 1961 р.н., ОСОБА_5 , 1936 р.н., ОСОБА_2 , 1998 р.н.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20525599 на підставі договору дарування № 2031 від 03.07.2008, посвідченого Леон М.В., приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, а також витягом із державного реєстру правочинів № 6175347 від 03.07.2008 року власником 1/ 2 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Згідно листа-відповіді ТОВ «ГК Нафтогаз України» за вих. № 119/2.1.5-52601-2023 від 15.12.2023 року розмір щомісячної оплати за доставку газу в 2024 становить 1207, 91 грн., що розраховано на підставі обсягів споживання в період проживання в будинку Відповідачів (з 01.09.2022 по 07.04.2023). Водночас за обсягами газу, використаного в період з січня по грудень 2022 щомісячна оплата за доставку газу в 2023 році складала 53,20 грн., що підтверджується платіжними квитанціями.

Долученими до матеріалів справи квитанціями підтверджується оплата позивачкою за доставку газу за період 2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 14 495,04 грн.

Згідно листа-відповіді Львівенергозбут № 910-2024-в-558 від 22.08.2024 р. з 01.06.2023 р. по 01.08.2024 р. здійснено нарахування та оплачено за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 12132,90 грн. Долученими до матеріалів справи квитанціями підтверджується оплата позивачкою за спожиту електроенергію за період з вересня 2022 р. по квітень 2023 за адресою: АДРЕСА_1 13 130 грн. 12 коп.

Згідно листа-відповіді Львівводоканал від 22.11.2024 року з 09.2022 р. по 04.2023 р. здійснено нарахування та оплачено за централізоване постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 1079,40 грн. Долученими до матеріалів справи квитанціями підтверджується оплата позивачкою за спожиту електроенергію за період з вересня 2022 р. по квітень 2023 за адресою: АДРЕСА_1 1079 грн. 40 коп.

Згідно листа-відповіді ТОВ «Газорозподільні мережі України» Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» за вих. № ЛФ/100/Вих-10226/-24 від 16.10.2024 року акт звірки № 170-ЛФ/24 про обсяги споживання природного газу за особовим рахунком НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 . Споживання газу з 09.2022 р. по 04.2023 року склало 7100 куб. м. на суму 57424,88 грн. З 09.2023 р. по 04.2024 р. споживання газу склало на суму 596,78 грн., що підтверджується платіжними інструкціями.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.13 Конституції України та ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, позивач, відповідачі в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.05.2019 у справі № 712/10644/16.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Звертаючись до суду з позовом позивачка посилалася на те, що нею за період з 01.09.2022 по 07.04.2023 було сплачено: за споживання газу та електроенергії 43212,89 грн.; за розподіл природного газу 14495,04 грн., що частково підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, а саме на загальну суму 66 484 грн. 61 коп.

Таким чином, позивачка належними доказами підтвердила факт того, що вона несла тягар утримання спільного майна.

Таким чином відповідач відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачці сплачену нею частину вартості вказаних комунальних послуг пропорційно до розміру його частки у майні.

Представником відповідача до матеріалів справи долучено квитанції про оплату ЖКП, а саме за споживання газу та електроенергії 24 743,98 грн.; за розподіл природного газу 159,19 грн., за водопостачання і водовідведення 982,64 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями.

Враховуючи, що загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача, становить 66 484 грн. 61 коп. (1079,40 грн. + 43212,89 грн. + 14495,04 грн.), та з урахуванням сплаченої суми відповідачами ЖКП - 25 885,81 грн. то позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При цьому суд вважає безпідставними посилання представниці відповідача на той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на доведення, що вона за свої кошти оплачувала ЖКП, оскільки наявність договірних відносин споживача житлово-комунальних послуг з такими суб`єктами підтверджується як актами звірки взаєморозрахунків, так і долученими до матеріалів справи квитанціями, наявність письмового договору між споживачем та надавачем комунальних послуг не є обов`язковим згідно чинного законодавства України. Також матеріалами справи не підтверджено передачі коштів відповідачем позивачці на оплату ЖКП чи безпосередню оплату ним таких, що слугувало б підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до них.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК).

Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

З огляду на те, що відповідачі, як встановлено судом, прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Однак, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 , який триває і на даний час.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки нарахованого індексу інфляції та 3 % річних за період з 01 вересня 2022 року по 07 квітня 2023 року, у зв`язку з воєнним станом.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог позивачки з відповідача підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.13 Конституції України, ст.16, 317, 319, 322, 356, 360, 526, 544 ЦК України, ст. 5, 10, 12, 18, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 96,76 грн. витрат на водопостачання і водовідведення за період з 01.09.2022 по 07.04.2023.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 18 468,91 грн. витрат на споживання газу та електроенергії за період з 01.09.2022 по 07.04.2023.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 14 335,85 грн. витрат на оплату доставки газу у 2024 році.

В задоволенні позовних вимог в іншій їх частині, - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 в дохід держави 1798,17 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 31.01.2025 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

СуддяЄ. О. Данилів