Справа № 710/938/24 Провадження № 2/710/16/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Щербак О.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Кисличенко Л.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визначення майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

встановити факт проживання однією сім?єю чоловіка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія: НОМЕР_1 , виданий Шполянським РС УДМС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_2 , та жінки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 15 грудня 1999 року Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_4 , без реєстрації шлюбу в період з 28 серпня 2012 року по 23 листопада 2023 року.

визнати колісний транспортний засіб, легковий автомобіль OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2004 року виготовлення, вартістю 176566.00 ( сто сімдесят шість тисяч п?ятсот шістдесят шість) гривень, спільним майном чоловіка (відповідача) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та жінки (позивача) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

стягнути на користь ОСОБА_1 вартості колісного транспортного засоба, легкового автомобіля OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2004 року виготовлення, з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 88 283,00 (вісімдесят вісім тисяч двісті вісімдесят три) гривень.

В обгрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що 07.08.1993 вона із ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. В період шлюбу в них народилося двоє дітей, які вже повнолітні. У зв`язку із несумісними поглядами на сімейне життя 16.08.2012 шлюб між ними був розірваний рішенням Шполянського районного суду Черкаської обаласті. Після розірвання шлюбу вони далі проживали разом та вели спільне господарство, але з 23 листопада 2023 року відповідач проживає окремо. На момент проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу було придбано автомобіль OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , тому він є їхнім спільним майном.

Відповідно до ухвали суду від 08.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

25.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Заявою від 01.08.2024 усунуто недоліки позову.

17.10.2024 від відповідача надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволені позовних вимог з наступних підстав. Вказав, що позивачка не надала доказів, які б свідчили, що спірний автомобіль є спільною власністю, оскільки після розірвання шлюбу вони спільно не проживали, спільне господарство не вели, відповідачка не брала участі у придбанні автомобіля, та він його купував за власні кошти після розірвання шлюбу. Автомобіль OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2004 року випуску був придбаний ним 16 червня 2021 року. Після розірвання шлюбу він був вимушений проживати в одному будинку з позивачкою, так як у них була неповнолітня донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , він приймав участь у її вихованні та утриманні, після досягнення донькою повноліття, він переїхав проживати в інше місце.

31.10.2024 позивачка подала відповідь на відзив, в якому наполягала на тому, що вони із відповідачем після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю та придбали автомобіль спільно.

Відповідно до ухвали суду від 18.11.2024 задоволено заяву про виклик свідків та закрито підготовче провадження у справі.

Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги. Зазначила, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували проживати однією сім`єю, виховували дітей. Вона , як дружина виконувала свої обов`язки: готувала їсти, прибирала, прала, виконувала подружні обов`язки, як жінки. Разом їздили до його матері, возили продукти, вона за нею доглядала. Тримали свиней, яких продавали, садили город, купували продукти, одяг тощо. У них була спільна каса. Вказала, що після інсульту вона не могла у повній мірі виконувати свої обов`язки та у відповідача з`явилась інша жінка, і він дійсно після досягнення дочкою повноліття переїхав .

Відповідач у судове засідання не з`явився, у заявах від 10.12.2024,17.01.2025, 17.02.2025 просив проводити розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги не визнає з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до паспорту громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий 15.12.1999 Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 5-6).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 , виданий 07.11.2005 виконкомом Топильнянської сільської ради Шполянського району Черкаської області та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_7 , виданим повторно 11.02.2000 відділом РАГС Шполянського районного управління юстиції Черкаської області ( а.с. 7-8).

Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16.08.2012 у справі № 2323/4606/2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с. 9).

Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 672 від 25.06.2024, виданого виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_3 з 14.08.2020 по теперішній час; ОСОБА_1 з 18.03.2006 по теперішній час та ОСОБА_4 з 18.03.2006 по теперішній час ( а.с. 37).

Також позивачкою до матеріалів справи долучені фотокартки, на яких зображені вони з ОСОБА_4 та сім`єю ( а.с. 108-111, 136-137).

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона живе через три будинки від ОСОБА_1 .. Знає сім`ю більше 13 років. Вони сім`ями спілкувались. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом в одному будинку, вели спільне господарство, тримали свиней та продавали м`ясо, яке вона та інші сусіди у них безпосередньо купували, користувались автомобілем, разом їздили на базар, скуплялись для матерів, їздили разом на відпочинок. Піклувались один про одного. Вона колишня медсестра, тому у разі необхідності надавала їм допомогу, ставила крапильниці. Вона була дуже здивована, коли у червні 2023 дізналась, що вони не одружені.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона сусідка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Проживає на АДРЕСА_2 з 2001 року. Постійно бачила їх разом в одному дворі, їздили разом на одній машині, скуплялись, картоплю разом садили і вибирали. Дізналась у цьому році, що вони не одружені.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що проживає на одній вулиці із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Знає їх з 2014 року, оскільки працювала листоношею, а в 2016 році придбала будинок по АДРЕСА_2 . Її дочка дружила з їх дочкою. Вони жили спільно в одному будинку, вели спільне господарство, тримали свиней, курей, обробляли разом город, разом їздили на машині. Вона купувала у них м`ясо. Вважала їх сім`єю та, що у них зареєстрований шлюб.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що є сусідом через паркан з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Знає їх близько 15-16 років, а проживає по сусідству 12 років. Вони жили в одному помешканні з дітьми, вели спільне господарство, город разом садили, тримали свиней, курей, качок, він купував у них м`ясо та сало.

Надані письмові пояснення ОСОБА_10 суд не бере до уваги, оскільки вказаний свідок не був допитаний у судовому засіданні, а від так не попереджений про кримінальну відповідальність та приведений до присяги.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 зазначено, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Стаття 74 СК України визначає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відтак, при застосуванні положень ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Так, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

З урахуванням наявних у справі доказів, суд дійшов переконання, що факти та обставини спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з серпня 2012 по листопад 2023, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Разом з тим суд констатує, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав подружжя у спорі між ними щодо поділу спільного сумісного майна.

Указане узгоджується з правовою позицією, викладеною в пунктах 40, 41, 43, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц , провадження № 14-22цс20, відповідно до якої: «особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК)…. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.»

З огляду на викладене, у задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу слід відмовити.

Щодо поділу спільного майна.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Нормами частини 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Подібні висновки містяться у Постановах Верховного Суду у справі № 205/8012/16-ц від 12.06.2019, справі №335/331/18 від 26.03.2020.

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно частини третьої ст.12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст.76 ЦПК України).

Сторони у період спільного проживання, як чоловіка та жінки, придбали автомобіль OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2004 року виготовлення, який 16.06.2021 зареєстрований на ОСОБА_2 , відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с.124,125).

Мотивуючи заперечення щодо статусу вказаного транспортного засобу, як спільного майна подружжя, ОСОБА_2 посилався на те, що зазначений автомобіль придбаний ним за рахунок особистих коштів, однак доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

У п. 44 постанови від 08.02.2022 у праві 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

У п.50 наведеної постанови зазначено, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Отже, спосіб поділу спільного майна подружжя у виді транспортного засобу, який обрала позивач, із урахуванням того, що спірний автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_2 , чого сторони не заперечували, є належним та відповідає наведеним нормам матеріального права, які регулюють відносини подружжя з приводу спільного майна, і правовій позиції Верховного Суду, яку суд ураховує на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

Відповідно до звіту№1/01/24 про проведення незалежної оцінки вартості легкового автомобіля OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , виготовленого оцінювачем ОСОБА_11 для подання до суду, ринкова вартість автомобіля OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , на дату оцінки становить 176 566,00 гривень ( а.с. 12-28).

Ураховуючи, що спірний автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_2 , такий підлягає залишенню йому у власності із відшкодуванням ОСОБА_1 частини його вартості у сумі 88283,00 гривень, що буде відповідати інтересам сторін.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладається у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Ураховуючи часткове задоволення позову, із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки у сумі 1765 грн 26 коп.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати колісний транспортний засіб, легковий автомобіль OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2004 року виготовлення, спільним майном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У порядку поділу спільного майна подружжя транспортний засіб, легковий автомобіль OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2004 року виготовлення, залишити у власності ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості колісного транспортного засобу, легкового автомобіля OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2004 року виготовлення, в розмірі 88 283,00 (вісімдесят вісім тисяч двісті вісімдесят три) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1765 гривень 26 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий 15.12.1999 Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складене 21.02.2025.

Суддя О.В. Щербак