ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1867/25 Справа № 195/960/24 Суддя у 1-й інстанції - Колодіна Л. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Паромовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Петрова Георгія Михайловича на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2021 року у цивільній справі № 195/75/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття на користь ОСОБА_2 , стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі частини з усіх видів його доходу (заробітку), щомісяця, починаючи стягнення з 18 січня 2021 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

06 вересня 2022 року Постановою головного державного виконавця Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження № 69773545 з примусового виконання виконавчого листа № 195/75/21 від 10 лютого 2022 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 18 січня 2021 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

20 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Петров Г.М. звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд заочного рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 5 червня 2021 року у цивільній справі № 195/75/21.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року в задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 5 червня 2021 року по цивільній справі № 195/75/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною трирічного віку відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 5 червня 2021 року залишено без розгляду.

Позивач вказує, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року змінено в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення малолітньою дитиною трирічного віку, зменшено розмір з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Згідно довідки про розмір сплачених аліментів від 03 травня 2024 року № 157584, виданої Нікопольським відділом ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за період з грудня 2022 року та по січень 2024 року з позивача було стягнуто 388 981,83 грн.

Враховуючи те, що з позивача на користь відповідача були стягнуті кошти у розмірі частини всіх видів заробітку, щомісяця, замість 1/6 частини, різниця суми стягнутої з позивача є безпідставно набутими коштами відповідачкою та підлягають стягненню.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки безпідставно набуті кошти, аліменти на її утримання у розмірі 129 608,75 грн..

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Петров Г.М. посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що аліменти були стягнуті примусово, а тому їх сплата не може вважатися такою, що відбувається у добровільному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Гончаренко О.О. просив рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 5 червня 2021 року у цивільній справі № 195/75/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття на користь ОСОБА_2 , стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі частини з усіх видів його доходу (заробітку), щомісяця, починаючи стягнення з 18 січня 2021 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Постановою головного державного виконавця Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 06 вересня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69773545 з примусового виконання виконавчого листа № 195/75/21 від 10 лютого 2022 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1

20 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Петров Г.М. звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд заочного рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 5 червня 2021 року у цивільній справі № 195/75/21.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року в задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 5 червня 2021 року залишено без розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року змінено в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення малолітньою дитиною трирічного віку, зменшено розмір з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Згідно довідки про розмір сплачених аліментів від 03 травня 2024 року № 157584, виданої Нікопольським відділом ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за грудень 2022 року та по січень 2024 року з позивача було стягнуто 388 981,83 грн. аліментів.

Спірна сума 129 608,75 грн була виплачена на підставі судового рішення, яке в подальшому було змінене (аліментні платежі).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовуються до аліментів, так як предметом позову є повернення переплачених коштів.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Керуючись вказаними нормами закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки не підлягають поверненню аліменти стягнуті з позивача на користь відповідача на її утримання, як утримання дружини, адже не підлягає поверненню безпідставно набуті аліменти, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Доводи апелянта в скарзі про те, що аліменти були стягнуті примусово, а тому їх сплата не може вважатися такою, що відбувається у добровільному порядку, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що аліменти були стягнуті на підставі рішення про яке позивач знав, так як особисто отримав його 25 червня 2021 року.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для відмови задоволенні позову, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрова Георгія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова