Справа №462/9020/23 Головуючий у 1 інстанції:Іванюк І.Д.
Провадження №22-ц/811/721/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Іванюк І.Д. від 05 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 05 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 108 581, 82 грн заборгованості за договором № 461388-КС-002 про надання кредиту від 14.04.2023 та 2147,20 грн судового збору.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від від 05 лютого 2024 року змінити в частині розміру заборгованості за відсотками нарахованими за користування кредитними коштами зменшивши цю суму з 79831,82 гривень до 48351,95 гривень, в частині задоволення вимог про стягнення комісії за видачу кредиту скасувати в сумі 3700,00 гривень та винести рішення, яким відмовити в задоволенні цієї вимоги.

Вважає, що рішенням суду було безпідставно задоволено вимоги позивача в повному обсязі, а саме, останнім безпідставно було нараховано відсотки в підвищеному розмірі, а також безпідставно нараховано комісію.

Зазначає, що з висновками суду можна погодитись лише частково, а саме: між позивачем та відповідачем дійсно виникли кредитні правовідносини, за якими відповідач отримав кошти в кредит від позивача і своєчасно, тобто в строк до 29 вересня 2023 року їх не повернув, тому обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми простроченої заборгованості за договором станом на 03.10.2023 року в розмірі 73351,95 грн, а саме 25000,00 грн заборгованості за кредитом та 48351,95 грн заборгованості за процентами розрахованими за ставкою 1,15123690% за період з 14.04.2023 по 29.09.2023 року. Щодо безпідставного застосування позивачем стандартної ставки в розмірі 2% до нарахування відсотків за користування кредитом, то положення п. 2.4 укладеного сторонами договору щодо встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 2,00 % (стандартна процентна ставка) від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, без зазначення розміру реальної річної процентної ставки є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. При цьому орієнтовна реальна річна процентна ставка розрахована тільки за умови проведення нарахування відсотків за користування кредитними коштами виходячи із розміру зниженої процентної ставки, яка складає 9200,77%. Відповідно до п. 3.2.3 цього договору та додатку №1 сторони встановили графік платежів, за яким загальна сума нарахованих відсотків за користування кредитом до дати закінчення строку кредитування становить 36290,00 гривень за умови дотримання графіку позичальником. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 79331,80 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 25000,00 гривень, а отже сума нарахованих відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання більше ніж в три рази перевищує суму кредиту, і така сума нарахованих відсотків на 30 979,85 гривень перевищує суму відсотків нарахованих за зниженою ставкою, яка становить 48351,95 грн. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, задоволенню не підлягають. Вказує, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за надання кредиту. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення п.2.5. договору в частині встановлення комісії за надання кредитом у розмірі 3700,00 грн. є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Отже, задоволення вимоги Позивача про стягнення 3700,00 гривень комісії за видачу кредиту є безпідставним.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 11, 207, 509, 526, 549, 551, 626, 628, 633-634, 638, 1049, 1054, 1066,1069 Цивільного кодексу України, ст. ст. 13, 19, 81, 263-265, 280-287 ЦПК України, Закон України «Про споживче кредитування», Закон України «Про електронну комерцію», Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг», та задовольняючи позовні вимоги, - виходив з того, що ТОВ «Бізнес позика» в особі директора управління аналізу ризиків Горбаня О.О. з однієї сторони та ОСОБА_2 14.04.2023 уклали договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно в електронній формі в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором та правилами надання споживчих кредитів. Розділом 2 договору встановлено строк, на який надається кредит - 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000 фіксована, знижена процентна ставка за кредитом в день 1,15123690 фіксована, комісія за надання кредиту - 3 750, 00 грн, термін дії договору до 29.09.2023, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 65 040,00 грн. Відповідно до п. 2.9 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка 9 200, 77 % . Реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість наданого кредиту обчислена на основі припущення, що позичальник буде дотримуватися графіку платежів, що вказаний у договорі Згідно із п. 7.4.4 позичальник ознайомлений з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватися їх та відповідно уклав договір з вільним волевиявленням (а.с. 14-18). Паспортом споживчого кредиту (а.с. 12-13), що підписаний відповідачем ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0999 14.04.2023 встановлено суму кредиту - 25 000, 00 грн, строк кредитування - 24 тижні, мета отримання кредиту - на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом, протягом трьох робочих днів, тип процентної ставки - фіксована, комісія за надання кредиту - 3 750, 00 грн. Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано кредитний договір № 461388-КС002 від 14.04.2023, пропозицію (оферта) укласти договір від 461388-КС002 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) від 14.04.2023, паспорт споживчого кредиту від 14.04.2023. Документи підписані відповідачем ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9186 (а. с. 18). Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами. До матеріалів справи долучено правила надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес позика» затверджені наказом директора ТОВ «Бізпозика» від 27.06.2022 № 13-ОД (а.с. 26-35), а також витяг з анкети клієнта ОСОБА_2 (а. с. 24). Суд прийшов до висновку, що з врахуванням того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ «Бізнес позика» не повернуті, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 108 581, 82 грн заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТзОВ «Бізнес позика» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Так, інформаційною довідкою (а.с.25) підтверджується факт здійснення електронного платежу - транзакція № 38147-87964-46083 на картку ОСОБА_2 НОМЕР_1 в розмірі 25 000, 00 грн відповідно до кредитного договору № 461388-КС-002 від 14.04.2023. Крім того, в матеріалах справи, наявний розрахунок заборгованості за кредитом у гривні, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов`язання, в результаті чого станом на 03.11.2023 виникла заборгованість в загальній сумі 108 581, 82 грн, з яких заборгованість за кредитом - 25 000, 00 грн, за відсотками - 79 831, 82 грн, по комісії - 3 750, 00 грн (а. с. 10 - 11). Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано, тому розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; частина обставин, які суд вважав встановленими не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає зміні.

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якій просило:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 461388-КС-002 про надання кредиту від 14.04.2023 року, що становить 108 581,82 грн, з яких :

- сума прострочених платежів по тілу кредиту - 25 000,00 грн;

- сума прострочених платежів по процентах - 79 831,82 грн;

- сума прострочених платежів за комісією - 3 750,00 грн;

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 14.04.2023 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_2 укладено договір № 461388-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТзОВ «Бізнес позика» 14.04.2023 року направлено ОСОБА_2 пропозицію (оферту) укласти договір № 461388-КС-002 про надання кредиту. 14.04.2023 року ОСОБА_2 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 461388-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТзОВ «Бізнес позика» направлено ОСОБА_2 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9186 на номер телефону НОМЕР_2 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 14.04.2023 року між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_2 було укладено договір № 461388-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТзОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_3 , яка була зазначена позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). ОСОБА_2 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у нього станом на 02.11.2023 утворилася заборгованість за договором № 461388-КС-002 про надання кредиту в розмірі 108 581, 82 грн. На підставі викладеного, просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (п. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦПК України та ГПК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного Закону, є оригіналом такого документа (п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Також, згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

Крім того, у п.п. 31.29, 32.8 Постанови Велика Палата Верховного Суду у справі № 496/3134/19 від 13 липня 2022 року зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Бізнес позика» в особі директора управління аналізу ризиків Горбаня О.О. з однієї сторони та ОСОБА_2 14.04.2023 уклали договір про надання кредиту № 461388-КС-002 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно в електронній формі в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9186. Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором та правилами надання споживчих кредитів. Розділом 2 договору встановлено строк, на який надається кредит - 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000 фіксована, знижена процентна ставка за кредитом в день 1,15123690 фіксована, комісія за надання кредиту - 3 750, 00 грн, термін дії договору до 29.09.2023, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 65 040,00 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 9 200, 77 %. Згідно із п. 7.4.4 договору позичальник ознайомлений з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватися їх та відповідно уклав договір з вільним волевиявленням (а.с.14-18).

Паспортом споживчого кредиту, що підписаний ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0999 від 14.04.2023 встановлено суму кредиту - 25 000, 00 грн, строк кредитування - 24 тижні, мета отримання кредиту - на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом, протягом трьох робочих днів, тип процентної ставки - фіксована, комісія за надання кредиту - 3 750, 00 грн. (а.с.12-13).

На підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано пропозицію (оферта) укласти договір від 461388-КС002 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) від 14.04.2023 (а.с. 19-23).

До матеріалів справи долучено правила надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес позика» затверджені наказом директора ТОВ «Бізпозика» від 27.06.2022 № 13-ОД (а.с. 26-35), а також витяг з анкети клієнта ОСОБА_2 (а. с. 24).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом у гривні, поточна заборгованість ОСОБА_2 становить 108 581, 82 грн, з яких за кредитом - 25 000, 00 грн, по відсотках - 79831,82 грн, по комісії - 3 750, 00 грн (а.с. 10-11).

Із довідки про перерахування кредитних коштів вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» перераховано кошти в сумі 25 000 грн на рахунок ОСОБА_2 (а.с. 25).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що ТОВ «Бізнес позика» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит, відповідно до умов кредитного договору № 461388-КС-002. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Так, ОСОБА_2 було надано одноразовий ідентифікатор UA-9186, для підписання кредитного договору № 461388-КС002 від 14.04.2023. Факт здійснення електронного платежу - транзакція № 38147-87964-46083 на картку ОСОБА_2 НОМЕР_1 в розмірі 25 000, 00 грн відповідно до кредитного договору № 461388-КС-002 від 14.04.2023 підтверджується інформаційною довідкою № 241/11 від 08.11.2023 року.

Також, в матеріалах справи, наявний розрахунок заборгованості за кредитом у гривнях, з якого вбачається, що ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов`язання, в результаті чого станом на 03.11.2023 виникла заборгованість в загальній сумі 108 581, 82 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що з врахуванням того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ «Бізнес позика» не повернуті, то необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 108 581, 82 грн, з яких заборгованість за кредитом - 25 000, 00 грн, за відсотками - 79 831, 82 грн, по комісії - 3 750, 00 грн.

Однак, стягуючи з відповідача суму в розмірі 108 581, 82 грн,суд першої інстанції помилково стягнув комісію в сумі 3 750, 00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що комісія за надання кредиту в розмірі 3 750, 00 грн. є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Крім того, позивачем у договорі не зазначено, які послуги надаюся за комісію пов`язану з наданням кредиту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що положення договору №461388-КС-002від 14.04.2023 про надання кредиту щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 3 750, 00 грн є нікчемними, оскільки така послуга за законом повинна надаватись безоплатно,а відтак були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 3 750, 00 грн.

Щодо доводів апелянта безпідставного застосування позивачем стандартної ставки в розмірі 2% до нарахування відсотків за користування кредитом, то зумов кредитного договору, а саме п. 2.4 вбачається, що такий передбачає нарахування стандартної процентної ставки за кредит 2% в день. Отже, проценти нараховувалися за користування кредитним коштами протягом строку кредитування згідно з умовами Кредитного договору. Відтак, ОСОБА_2 підписавши кредитний договір, про що свідчить наданий йому одноразовий ідентифікатор UA-9186,зобов`язаний повернути окрім заборгованості за кредитом в сумі - 25 000, 00 грн, також і заборгованість по відсотках в сумі - 79 831,82 грн, які нараховувалися за користування кредитними коштами.

Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за Кредитним договором.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» слід було б стягнути 104 831,82 грн, з яких заборгованість за кредитом - 25 000, 00 грн., заборгованість за відсотками - 79 831, 82 грн.

Окремо слід вказати і про те, що факт підписання та усвідомлення відповідачем умов договору підтверджується наведеними вище доказами.

Доводи апеляційної скарги про несправедливість умов укладеного договору в частині нарахування відсотків жодним чином не мотивовані, зважаючи на підписання договору відповідачем без зауваг; усвідомлення умов договору і в цій частині, зокрема; повне роз`яснення відповідно до вимог закону всіх наслідків договору та чіткість викладення сукупної вартості кредиту та відсотків позивачем в умовах договору, які підписані відповідачем, тощо.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині таким чином: «Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 104 831,82 грн заборгованості за кредитним договором № 461388-КС-002 від 14.04.2023. В задоволенні решти позову - відмовити.» В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог змінити, резолютивну частину рішення в цій частині викласти в такій редакції.

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 104 831,82 грн. заборгованості за кредитним договором № 461388-КС-002 від 14.04.2023.

В задоволенні решти позову - відмовити.»

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної пос танови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра