Дата документу 10.02.2025
Справа № 501/2770/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , як правонаступника в порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_2

до

відповідача ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя та поділ спільного майна,

учасники справи:

представник позивача адвокат Котик Ф.І.

представник відповідача адвокат Ватренко Н.Б.,

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 14.08.2020 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя та поділ спільного майна (а.с.1-8 т.1), згідно якого просить суд:

1. Визнати спільною сумісною власністю:

- будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 95,2 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м з господарськими спорудами №1-5,I., та земельну ділянку площею 0,0612 га, кадастровий номер :02:020:0133, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розміщений вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, вартістю 1 680 000 грн.

- матеріали, обладнання, які використані для будівництва самочинної будівлі стін та фундаменту розміром 6х8 м, що розміщена на вищевказаній земельній ділянці, вартістю 60 000 грн.

2. Поділити вищевказане майно, шляхом стягнення на користьпозивача з відповідачки вартості частини будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами з врахуванням вартості земельної ділянки, в розмірі 840 000 грн. та вартості частки матеріалів, обладнання, які використані для будівництва самочинної будівлі стін та фундаменту розміром 6х8 м. в розмірі 30 000 грн. а всього 870 000 грн., з припиненням права позивача спільної сумісної власності на вказане майно.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з відповідачкою проживали однією сім`єю без укладення шлюбу з 1991 року. З 18.04.2009 року по теперішній час перебувають у шлюбі, на даний час подали спільну заяву до органу РАЦС про розірвання шлюбу.

Позивач вказує, що на праві особистої власності відповідачці належав садовий будинок АДРЕСА_1 , який в 2011 році ними знесено та на його місці в період з 2011 по 2014 роки збудовано новий будинок загальною площею 95,2 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м з господарськими спорудами №1-5,I. Із старих будівель залишився лише гараж, ОСОБА_4 та комора В (на даний час знесена і на її місці в 2019 році збудовано стіни будівлі на стрічковому фундаменті 6х8 м.).

Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0612 га, кадастровий номер :02:020:0133 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_2 , що належала відповідачці на праві власності на підставі державного акту на право власності на землю, серія та номер: I-ОД №027590, виданий 13.02.1998 виконавчим комітетом Іллічівської міської ради народних депутатів Одеської області, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.10.2017, реєстраційний номер 108.

За час шлюбу з відповідачкою позивач працював на Іллічівському судноремонтному заводі в якості маляра та, крім того, починаючи з 1989 року по 2016 роки включно, систематично ( по декілька раз на рік) працював також на судах далекого плавання в якості ремонтника-маляра, де отримував значну заробітну плату, за рахунок якої збудовано вищевказаний будинок та незавершену самочинну будівлю. Відповідачка тривалий час не працювала, а приблизно з 2007 року перебуває на пенсії та отримує пенсію в незначному розмірі.

Після закінчення будівництва будинку з 2015 року вони разом постійно проживали в зазначеному будинку, хоча й були зареєстрованими в належній позивачу на той час на праві власності квартирі для малосімейних АДРЕСА_3 .

22.09.2017 року за пропозицією відповідачки він (позивач) подарував вищевказану квартиру її сину ОСОБА_5 , залишаючись в ній зареєстрованим.

Новозбудований садовий будинок загальною площею 95,2 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м., споруди №1- 5,I, гараж, Б, комора, В, за адресою АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :02:020:0133, реєстраційний номер 108 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності на ім`я ОСОБА_3 31.10.2017, реєстраційний номер 108.

Позивач стверджує, що останнім часом у них з відповідачкою почали виникати конфлікти. Відповідачка створила неможливі умови для спільного з нею проживання, не визнає прав власності позивача на вищевказані садовий будинок і земельну ділянку. З метою запобігання подальших конфліктів з відповідачкою він (позивач) вимушений на даний час проживати в квартирі для малосімейних АДРЕСА_3 , в якій він зареєстрований, але яку 22.09.2017 за пропозицією відповідачки позивач подарував її сину ОСОБА_5 . Отже, існує ризик того, що він може залишитись без житла. Іншого житла у нього не має.

Садовий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0612 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, та призначений для проживання однієї сім`ї. Відтак, будинок поділу не підлягає. У зв`язку з припиненням сімейних відносин з відповідачкою та виникненням неприязних відносин між сторонами, подальше спільне використання будинку є неможливим. Матеріали, обладнання тощо, які були використанні в процесі самочинного будівництва стін на стрічковому армованому фундаменті 6 х 8 м, з врахуванням їх стану та стадії будівництва, поділу в натурі також не підлягають, залишаються у володінні відповідачки, тому позивач вважає, що остання зобов`язана компенсувати позивачу частину їх вартості.

Відповідачка не визнає прав власності позивача на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, відмовляється здійснити поділ з виплатою йому грошової компенсації та, створивши неможливі для спільного проживання умови, порушує його права власності на вказаний будинок і користування ним, що призвело до необхідності звернення до суду з позовною заявою.

Відповідач ОСОБА_3 07.12.2020 надала до суду відзив на позов (а.с.79-80 т.1), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність у позивача коштів на набуття спірного майна.

Позивач 20.01.2021 надав до суду відповідь на відзив (а.с.104-108 т.1).

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача адвокат Ватренко Н.Б. в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 19.08.2020 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.47 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 04.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.54-55 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 30.10.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с.62-64 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 16.11.2020 клопотання позивача ОСОБА_1 щодо письмового опитування учасників справи, як свідків, згідно ст.93 ЦПК України задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 згідно ст.93 ЦПК України направити протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали пояснення та надати суду протягом п`яти днів з дня направлення докази про таке направлення.(а.с.75-76 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 11.12.2020 клопотання відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів повернуто заявнику (а.с.100-101 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 04.06.2021 клопотання представника ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної та оціночної експертизи задоволено. Призначено по цивільній справі судову будівельно-технічну та оціночну експертизу (а.с.203-204 т.1).

12.08.2022 у від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ніколаєва В.О. надійшла апеляційна скарга, в якій він просить поновити строку на апеляційне оскарження ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 04.06.2022, задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04.06.2022 (а.с.1-5 т.2).

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 задоволена частково. Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04.06.2022 про призначення експертизи скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.62-64 т.2).

Справа повернута до суду 15.11.2022.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 18.11.2022 призначено розгляд справи (а.с.70 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 21.02.2023 клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Котика Ф.І. про поновлення строку для надання доказів та про призначення судової будівельно-технічної та оціночної експертизи задоволено. Поновлено представнику ОСОБА_1 адвокату Котику Ф.І. строку для надання доказів та про призначення судової будівельно-технічної та оціночної експертизи. Призначено по цивільній справі судову будівельно-технічну та оціночну експертизу, провадженні у справі зупинено (а.с.84-90 т.2).

До суду 26.09.2023 надійшов висновок експерта та матеріали цивільної справи.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 27.09.2023 відновлено провадження у справі (а.с.110 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 31.01.2024 клопотання відповідача адвоката Кобильника Д.О. про витребування доказів повернуто заявнику (а.с.159 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 19.02.2024 відмовлено представнику відповідача ОСОБА_3 адвокату Кобильник Д.О. у поновленні процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів (а.с.176-178 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 06.03.2024 поновлено представнику ОСОБА_3 строк для надання до суду письмових доказів. Долучено до матеріалів справи докази:

- первинну документацію (чеки, видаткові накладні, рахунки, квитанції, касові ордери, тощо), акти та договори щодо закупівлі будівельних матеріалів та проведення будівельних робіт будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

- документацію стосовно лікування ОСОБА_1 (акти, договори, накладні, чеки тощо) (а.с.22-24 т.3).

Представник позивача адвокат Котик Ф.І. 27.03.2024 надав до суду заяву про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з чим принились його правовідносини по наданню правничої допомоги.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 27.03.2024 зупинено провадження у справі до 16.09.2024 та визначення кола правонаступників (а.с.39-40 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 11.10.2024 відновлено провадження по цивільній справі (а.с.44 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 30.01.2025 залучено до участі у справі ОСОБА_1 , як правонаступника в порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_1 .

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві особистої власності належить садовий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0612 га, кадастровий номер :02:020:0133, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-12 т.1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2020 вбачається, що на підставі договору дарування від 22.09.2017 ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_4 (а.с.13 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, 01.09.2020 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.69 т.1).

Із довідки голови правління садового товариства «Судноремонтник» від 18.10.2017, виданої на ім`я ОСОБА_3 , слідує, що остання є членом с/т «Судноремонтник» на підставі рішення правління, протокол №1 від 30.01.1993. На її ім`я зареєстровано земельну ділянку площею 0,0612 га №9 по лінії 6, на якій розташовані садовий будинок спорудження 1965 року, сарай, комора (а.с.81 т.1).

Згідно технічного паспорту на садовий будинок АДРЕСА_1 лінії СТ «Судноремонтник», виготовленого КП «БТІ» Чорноморської міської ради станом на 22.09.2017, садовий будинок складається з двох поверхів зальною площею 95,2 кв.м, житловою 50,5 кв.м, об`ємом 396 куб. метрів, 1965 року побудови, гараж літ. «Б», площею 20,4 кв.м, 1970 року побудови, комора літ. «В», площею 1,5 кв.м, 1990 року побудови (а.с.82-87 т.1).

Земельна ділянка №6/9, що розташована на території с/т «Судноремонтник» площею 0,061 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:02:020:0133, належить ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого 13.02.1998, виданого на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради народних депутатів Одеської області від 25.12.1997 №621/1 (а.с.88, 90-93, 115 т.1).

У своєму листі від 18.12.2020 на запит адвоката, КП «БТІ» Чорноморської міської ради повідомило про те, що згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 при виконанні технічної інвентаризації матеріали конструктивних елементів та рік побудови будинків, господарських будівель і споруд вказує замовник. Замовником технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_2 була ОСОБА_3 . Саме з таких підстав рік забудови садового буцдинку вказан - 1965 рік (а.с.110 т.1).

В листах від 21.12.2021 (а.с.112 т.1) та від 21.05.2021 (а.с.164-166 т.1) на запит адвоката, голова правління с/т «Судноремонтник» додатково повідомила, що земельна ділянка № НОМЕР_1 по лінії 6 садового товариства «Судноремонтник» до 29.01.1993 була у володінні ОСОБА_7 батька ОСОБА_8 . На вказаній земельній ділянці був будиночок кам`яний з покрівлею із руберойду, площею 18 + 9 кв.м, будівельним об`ємом 136,5 метрів кубічних. Вказані відомості містяться в Анкеті ОСОБА_9 на ділянку 9/VI та в Акті оцінки садової ділянки без дати, складеному на підставі Постанови Ради міністрів Української РСР №163 від 01.04.1982, оригінали яких зберігаються в справах с/т «Судноремонтник». Після 2010 року садовий будинок 1965 року побудови знесено і на його місці збудовано новий двоповерховий будинок (а.с.112-117, 164-166 т.1).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10 (а.с.143 т.1), ОСОБА_11 (а.с.144 т.1), ОСОБА_12 (а.с.145 т.1), ОСОБА_13 (а.с.146 т.1), ОСОБА_10 (а.с.197 т.1), а також позивач ОСОБА_1 , допитаний в якості свідка за його згодою (а.с.198 т.1), пояснили, що «старий» одноповерховий будинок №9 по лінії 6 в СТ «Судноремонтник», можливо 1965 року побудови, загальною площею біля 20 кв.м, знесено після 2010 року та на його місці на протязі 2011-2013 років збудовано новий двоповерховий будинок. ОСОБА_1 приймав особисту участь в організації та будівництві будинку. Від «старого» будинку після його знесення залишались лише голі стіни з буту.

Згідно висновку судової комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №1021/2023 залишкова вартість відновлення (заміщення) садового будинку на даний час складає 1045865 грн., а залишкова вартість відновлення (заміщення) садового будинку (умовно - до реконструкції), виходячи з наступних характеристик: стіни з буту, будівельний об`єм 136,5 куб. м, складає 390 530 грн., що складає 37/100 від 1045865 грн. (а.с.99-107 т.2).

У Висновку експерта містяться визначення вживаних термінів («приміщення» частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу та виходу, будівельний об`єм будинку - земельні поліпшення, в яких розташовані приміщення, призначенні для перебування людини, розміщення рухомого майна тощо (аркуш 6 Висновку). В якості функціонального аналога для оцінки об`єкта експертом прийнято тип 1-6 (8) «Одноповерховий кам`яний житловий будинок з бутового каменю-пісковику» загальний будівельний об`єм - 136,5 куб.м, фізичний знос 0. (аркуш 14 Висновку), тобто, в якості аналогу експертом взята вартість готового до експлуатації кам`яного житлового будинку будівельним об`ємом 136,5 кум.м., тобто будинку з приміщеннями, обмеженими будівельними елементами (стіни, крівля), призначеного для перебування людей тощо. Тоді як за обставинами справи раніше існуюча будівля будинку була фізично знищена із залишенням лише частини огороджувальних конструкцій.

Отже, у суду відсутні достовірні докази залишкової вартості матеріалів, які конструктивно були використані при новому будівництві, як і відсутні відомості про дійсну ринкову вартість спірної будівлі з врахуванням вартості земельної ділянки.

Представник відповідачки 01.03.2024 подав до суду додаткові докази на підтвердження того, що будівництво та закупівля будівельних матеріалів здійснювались безпосередньо ОСОБА_3 .

Із наданих Актів виконаних робіт №1-4 від 25.09.2012, 05.10.2012, 13.10.2012 та 27.10.2012 слідує, що у зазначений період часу за адресою « АДРЕСА_2 » виконувались такі роботи, зокрема, як: демонтаж старого даху, демонтаж перекриття над старою будівлею, демонтаж каменя, розробка ґрунту, бетонування фундаменту, кладка прибудови із пінобетону та кладка стін другого поверху, установка «армопоясів», монтаж балок перекриття (а.с.184-187 т.2).

В Акті №4 від 27.10.2012 містяться зауваження виконавця робіт щодо товщини балок перекриття між першим та другим поверхами, а також між другим поверхом та горищем. На актах містяться підписи від імені «виконавця» Сколоздра О.З. та «замовника» ОСОБА_3 (а.с.187 т.2).

Представником відповідачки надані також копії видаткових накладних магазину «БудМА» від 06.03.2014, 28.05.2014, 02.06.2014, 30.09.2014, 02.10.2014, 03.10.2014, 13.10.2014, 15.10.2014, 18.10.2014, 27.10.2014 на придбання будівельних матеріалів (OSB-3,8 мм, клей для плитки, сітка для штукатурки, цемент тощо) (а.с.201-209, 218 т.2), в яких зазначено адресу «6 лінія буд. 9» (від 06.03.2014, від 30.09.2014, від 13.10.2014). Вказані накладні не містять даних про особу платника та одержувача матеріалів.

У видатковій накладній ТОВ «Епіцентр» від 27.04.2017 містяться відомості про купівлю штукатурки мозаїчної на суму 3056 грн., але не міститься відомостей про платника, адресу поставки та одержувача (а.с.235 т.2).

У видатковій накладній ТОВ «Епіцентр» від 02.05.2017 містяться відомості про купівлю фарби фасадної та інше на загальну суму 2068 грн. та зазначено прізвище ОСОБА_3 (а.с.235 т.2).

Фіскальні чеки за січень-квітень 2017 року містять інформацію про купівлю змішувачів для води, герметика тощо, не містять інформації про платника та одержувача матеріалів (а.с.236-237 т.2).

Надані представником відповідачки документи за квітень 2016 року про медичні аналізи ОСОБА_1 та його витрати на лікування у зазначений період часу не містять інформації щодо предмета доказування.

Аналіз наданих представником відповідачки доказів підтверджує обставини того, що знесення старої будівлі та капітальні роботи з нового будівництва за адресою АДРЕСА_2 велись, починаючи з вересня 2012 року, а опоряджувальні роботи велись у 2014 році, що підтверджує доводи позову та пояснення допитаних у справі свідків.

ІV. Оцінка Суду.

У відповідності до статті другої Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.5 ст.12 зазначеного Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою собою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 95,2 кв. м, житловою площею 50,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами №1-5, I виникло з моменту державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.10.2017, тобто під час шлюбу сторін у справі.

Суду не надано належних доказів того, що відповідачка була власником спірного майна до його реєстрації 31.10.2017.

Більш того, досліджені судом докази в своїй сукупності свідчать про те, що зазначений в довідці голови правління садового товариства «Судноремонтник» від 18.10.2017 садовий будинок спорудження 1965 року, сарай, комора (а.с.81 т.1) були фізично знищені, а на їх місці після 2010 року зведено нову будівлю садового будинку. Спірний садовий будинок побудовано в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в 2012-2014 роках. Після закінчення будівництва будинку сторони разом постійно проживали в зазначеному будинку, будучи зареєстрованими в належній позивачу на праві власності квартирі для малосімейних АДРЕСА_3 , яку 22.09.2017 позивач подарував сину відповідачки ОСОБА_5 (а.с.13, 52,53 т.1).

Згідно ст.60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж положення містить ст.368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Саме такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/509/17.

Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів того, що спірний садовий будинок є її особистою власністю у відповідності до ст.57 СК. Її заперечення проти позовних вимог з підстав того, що у позивача не було власних коштів на створення спірного майна не мають вирішального значення у справі та, крім того, спростовуються доказами, наявними в матеріалах даної цивільної справи.

Так, згідно наказу Державного виробничого об`єднання «Іллічівський судноремонтний завод» від 31.10.200 ОСОБА_1 переведений на посаду маляра, що підтверджується архівним витягом №685 від 26.12.2017 (а.с.17 т.1).

Згідно довідки ТОВ «Чесва» ОСОБА_1 у період з 2012 по 2016 роки періодично працював на іноземних судах на посаді маляра з заробітною платою у 2012 році в розмірі 2000 доларів США за один місяць, а в 2013-2016 роках 2500 доларів США за один місяць (а.с.18-19 т.1.

Допитані у справі свідки підтвердили особисту участь ОСОБА_1 в створенні та набутті спірного майна. Посилання відповідачки на те, що будівельні матеріали набувались особисто нею, не мають вирішального значення для вирішення спору, оскільки нею не заперечується, що будівельні матеріали для будівництва спірного будинку та будівництво спірного будинку відбувались за час шлюбу з позивачем.

Отже, садовий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 95,2 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м з господарчими спорудами №1-5,I набутий за час шлюбу та належить ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення вимог в цій частині.

Вказаний садовий будинок розміщений на земельній ділянці АДРЕСА_2 площею 0,061 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:02:020:0133, що належить ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого 13.02.1998.

В постанові Верховного суду України від 09.12.2015 у справі №6-814цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №2-3392/11 викладено висновок щодо застосування норми права за подібних правовідносин, згідно якому «Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_7 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Разом з тим, виходячи зі статті 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Такі самі норми містяться в нині чинних статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Відповідно до статті 22 КпШС України, чинного на час будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України».

Отже, з визнанням права спільної сумісної власності на садовий будинок, підлягає визнанню право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:02:020:0133, що виділена для будівництва та обслуговування вказаного будинку та на якій розміщений садовий будинок.

Отже, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Стосовно самочинної будівлі, суд керується наступним.

В позовній вимозі ОСОБА_1 міститься вимога про визнання права спільної сумісної власності на матеріали, обладнання тощо, які використані для будівництва самочинної будівлі стін та фундаменту розмірами 6х8 метрів, що розміщена на вищевказаній земельній ділянці.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації.

Відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Однак будучи виключеним із цивільного обороту як нерухоме, таке майно не втрачає статусу як сукупності будівельних матеріалів, конструкцій, обладнання тощо, які були використанні при створені цієї сукупності, тобто як предмету матеріального світу, який має матеріальну цінність та щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, Отже особа, яка здійснила самочинне будівництво, будучи позбавленою права власності на нього як на об`єкт нерухомого майна, не позбавляється прав на нього як на майно. Аналогічні висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені в постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №352/1974/15-ц; від 10.07.2019 у справі №369/11254/14-ц; від 17.10.2019 у справі №369/10485/14-ц; від 25.05.2020 у справі №347/955/16; від 29.05.2019 у справі №635/12041/13-ц.

У висновку судової комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи зазначено, що визначити які матеріали, обладнання, конструктивні елементи, роботи були використані при будівництві самочинної будівлі у виді стін із блочного каменю та стрічковому армованому фундаменті, орієнтовні розміри будівлі 6,0 м х 8,00 м., що розташована окремо від садового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 та яка їх вартість не вбачається можливим у зв`язку з відсутністю доступу до об`єкту обстеження, відсутністю проектно-кошторисної документації на самочинну будівлю, відсутністю натурного обстеження та обміру самочинної будівлі тощо.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності самочинного будівництва, переліку матеріалів та обладнання, використаних при будівництві, їх вартості. Тому позовні вимоги в частині визнання права спільної сумісної власності на матеріали, обладнання тощо, які використані для будівництва самочинної будівлі стін та фундаменту розмірами 6х8 метрів,, що розміщена на вищевказаній земельній ділянці, а також вимоги про їх поділ не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю достатніх доказів наявності та складу матеріалів, обладнання тощо, які використані для будівництва самочинної будівлі.

Стосовно поділу майна.

У відповідності до ч.2 ст.71 СК неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У відповідності до ч.3 ст.370 ЦК виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК. У відповідності до вимог частин першої та другої статті 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 ЦК) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Позивачем не надано належних та достатніх доказів того, виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим. Крім того, позивачем не надано належних та достатніх доказів про дійсну ринкову вартість спірного будинку з врахуванням земельної ділянки, а відтак слід відмовити в задоволені позовних вимог про поділ майна в натурі шляхом стягнення на його користь вартості частини будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами з врахуванням вартості земельної ділянки.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням часткового задоволення позову, суд вважає, що судові витрати мають покладатися на сторони в рівних частках.

Згідно висновку судової комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи залишкова вартість відновлення (заміщення) садового будинку складає 1 045 865 грн.

Судовий збір від частки складає 5229,3 грн., та сплату якого було відстрочено позивачу до ухвалення рішення.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання права спільної сумісної власності, то судовий збір в розмірі по частці по 2614,65 грн. підлягає стягненню зі сторін в дохід держави.

На проведення судової комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи позивачем витрачено 10 000 грн. (т.1, а.с.220). Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню частина в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , як правонаступника в порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя та поділ спільного майна - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на:

- садовий будинок загальною площею 95,2 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м. з господарськими спорудами №1-5,I розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- на земельну ділянку площею 0,0612 га, кадастровий номер :02:020:0133 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ».

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2614,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2614,65 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко