Дата документу 19.02.2025 Справа № 332/3809/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/3809/23 Головуючий у 1 інстанції Качана А.В.
Провадження № 22-ц/807/373/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 грудня 2024 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Кредит`на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельникова Олега Андрійовича, боржник ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ» звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Мельникова Олега Андрійовича відділу примусового виконання рішення управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обгрунтування скарги заявник зазначає, що 17 червня 2024 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ» прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 79506 гривень 49 копійок, в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет застави, а саме - транспортний засіб, та стягнено судові витрати в розмірі 5368 гривень 00 коп.

Зазначає, що після набрання законної сили рішенням суду ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ» отримало виконавчий лист та пред`явило його до виконання.

Старшим державним виконавцем Мельниковим О.А. відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заявнику направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Вважає, що орган державної виконавчої служби безпідставно повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, безпідставно мотивуючи таке повернення необхідністю надати три виконавчих документ по кожній вимозі.

Просили суд визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа без виконання та зобов`язати уповноважену особу відділу примусового виконання рішення управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрити виконавче провадження згідно заяви про відкриття виконавчого провадження № 15/10-Ю від 15 жовтня 2024 року на виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 332/3809/23.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2024 року скаргу задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця Мельникова Олега Андрійовича відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), що полягають у винесенні повідомлення від 19 жовтня 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - неправомірними.

Скасовано повідомлення від 29.10.2024 старшого державного виконавця Мельникова Олега Андрійовича відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) вирішити питання про відкриття виконавчого провадження згідно заяви про відкриття виконавчого провадження № 15/10-Ю від 15.10.2024 на виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 332/3809/23.

В іншій частині скарги - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельников О.А. подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 17.06.2024 по справі № 332/3809/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Кредит» до ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ» прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 79506 гривень 49 копійок, в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет застави, а саме - транспортний засіб, та стягнено судові витрати в розмірі 5368 гривень 00 коп.

На виконання рішення Запорізьким районним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 332/3809/23, який ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ» листом № 15/10-Ю від 15.10.2024 пред`явило до виконання.

Старшим державний виконавець Мельников О.А. відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомленням від 29.10.2024 повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки такий не відповідає вимогам статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до резолютивної частини виконавчого листа Запорізького районного суду запорізької області передбачено вчинення трьох дій, які повинні бути виконані боржником, тобто стягувачу необхідно пред`явити до виконання 3 виконавчих документа, в кожному з яких буде зазначено в якій частині необхідно виконати таке рішення суду.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив із того, що наявні порушення права заявника, а дії старшого державного виконавця Мельникова Олега Андрійовича відділу примусового виконання рішення управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо повернення виконавчого листа стягувачу без виконання, з підстав, викладених у такому повідомленні, є незаконними.

Колегія суддів погоджується з зазначеним рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як передбачено ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як зазначено в пункті 1 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»

№ 6 від 07.02.2014 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченостаттею 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року.

Примусове виконання рішень в Україні покладається в тому числі і на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст.447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, та, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст.451ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Обов`язки державних виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Частиною першою статті 3 цього Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата

прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Суд першої інстанції звернув увагу, що у виконавчому листі Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 332/3809/23 зазначено аналогічного змісту резолютивну частину рішення суду, тобто з дотриманням вимог пункту 5 частини першої статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також виконані і вимоги частини другої статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

За кожним рішенням суд, який його постановив, видає один виконавчий лист. Декілька виконавчих листів видаються на вимогу стягувача для виконання рішення в різних місцях, а також за кожним окремим присудженням чи коли рішення постановлене на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів. У кожному виконавчому листі точно зазначається, яку частину рішення згаданим листом треба виконати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець, зазначаючи у запереченнях про те, необхідно видати 3 окремі виконавчі листи, не вказує, чому наявність одного виконавчого листа, в якому чітко та зрозуміло викладено, які дії необхідно зробити унеможливлює фактичне виконання судового рішення та в чому саме створюються перешкоди для його належного виконання.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виконавчий лист повністю відповідає вимогам, передбаченим частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому чітко вказано ті дії, які боржник зобов`язаний вчинити та спосіб їх виконання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладене.

Окрім цього, варто зазначити, що скаржником фактично виконано вимоги оскаржуваної ухвали та 31 січня 2025 року начальником відділу Половніковим Р. у виконавчому провадженні №76331608 винесено постанову про скасування процесуального документу, а саме скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 29 жовтня 2025 року, що видав ОСОБА_2 , при примусовому виконанні виконавчого листа №332/3809/23.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення скарги.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді: