Провадження № 2-о/337/63/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Огурцової О.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи Полуляха С.Ю.

заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованих осіб.

03.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 у зв`язку з систематичними актами домашнього насильства. Позивачка зазначає, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 07.07.2013 року, який було розірвано 16.12.2024 року. Від спільного шлюбу вони мають сина ОСОБА_4 , 2014 року народження. Крім того, позивачка виховує доньку від першого шлюбу ОСОБА_5 .

Заявниця стверджує, що протягом останніх місяців шлюбу, починаючи з серпня 2024 року, ОСОБА_3 систематично вчиняв акти фізичного та психологічного насильства щодо неї, її падчерки та спільної дитини. Факти домашнього насильства зафіксовані у постановах суду, якими відповідача неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Однак адміністративні стягнення не зупинили відповідача, і насильство продовжилося навіть після розірвання шлюбу.

Після розлучення ОСОБА_3 продовжив психологічний тиск, телефонні погрози, переслідування, образи. 24.01.2025 року стосовно нього було винесено терміновий заборонний припис, однак це не зупинило його агресивну поведінку. Позивачка зазначає, що постійні акти насильства та залякування спричинили серйозні психологічні травми у дітей. Доказами цього є медична довідка з дитячої лікарні та характеристики дітей із навчальних закладів, які підтверджують погіршення їхнього психоемоційного стану.

Посилаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявниця просить суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким заборонити ОСОБА_3 наближатися до місць проживання та навчання позивачки і дітей ближче ніж на 500 метрів, контактувати з ними особисто або через третіх осіб, а також вести будь-яке листування чи телефонні переговори.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Балковий Р.Л. заяву підтримали, просили суд її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник адвокат Полулях С.Ю. проти задоволення заяви в частині видачі обмежувального припису щодо дитини ОСОБА_4 заперечили. В частині видачі обмежувального припису щодо заявника ОСОБА_1 фактично не заперечували. ОСОБА_3 суду пояснив, що з колишньою дружиною ОСОБА_1 він має конфліктні стосунки. Вони стали проживати в окремих квартирах. Він не може нормально спілкуватись із сином, оскільки заявник налаштовує сина проти нього. Всі конфлікти із ОСОБА_1 є обопільними, вона принижує його при дітях, провокує, а потім знімає сварки на відео. Він не заперечує проти того, щоб суд заборонив йому наближатись до ОСОБА_1 та спілкуватись з нею, оскільки він не має наміру та бажання з нею спілкуватись. Але він бажає бачити свого сина, щодо нього він жодного разу ніякого насильства не вчиняв.

В судовому засіданні суд з`ясував позицію неповнолітнього ОСОБА_4 , який надавав пояснення в присутності психолога та педагога ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_4 суду пояснив, що його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посварились та стали жити окремо близько 3 місяців тому. Він знає про конфлікти батьків, але не завжди був їх свідком. Він хоче жити з матір`ю, але підтримувати спілкування з батьком, у нього з ним гарні стосунки. Він був свідком конфлікту між батьками 24.01.2025 року, вони сварились через якісь документи. Батько ніколи не проявляв агресії у відношенні нього, він не відчуває будь-якої загрози з боку батька. Батько говорив йому погані речі про маму, він відповів батьку, що йому неприємно це чути.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

03.02.2025 року суддя відкрив окреме провадження у справі та призначив справу до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.013 по 16.12.2024 року. Шлюб був розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

ОСОБА_1 має дочку від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В шлюбі з ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173-2 КУпАП:

-постановою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2024 року за вчинення домашнього насильства щодо дружини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-постановою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2024 року за вчинення домашнього насильства щодо падчерки ОСОБА_5 та дружини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-постановою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2024 року за вчинення домашнього насильства щодо дружини ОСОБА_1 в присутності малолітнього сина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Працівниками поліції був складений Терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 від 24.01.2025 № 414548, за яким останньому було заборонено в будь який спосіб контактувати з особою, що постраждала від насильства ОСОБА_1 .

Відповідно висновку експерта ОСОБА_7 №032 за результатами судово-психологічної експертизи, складеного 25.01.2025 року:

«Обставини, що розглядаються за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000000І від 01.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст.126-1 КК України за результатами експертного психологічного дослідження є психотравмуючими для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, які привели до зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах та перешкоджають активному соціальному функціонуванню ОСОБА_1 як особистості і виникли внаслідок впливу ситуації домашнього насильства.

Внаслідок дій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у потерпілої ОСОБА_1 , виникли психологічні страждання, (змістом яких є біль, муки, тривога, переживання), емоційна залежність та погіршення якості життя потерпілої особи. ОСОБА_1 побоюється за свою безпеку, емоційно невпевнена, нездатна захистити себе і потребує психологічної допомоги.

Обставини, що розглядаються за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000000І від 01.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст.126-1 КК України за результатами експертного психологічного дослідження є психотравмуюючими для ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , про це свідчить гострота переживань, пов`язаних із конфліктною ситуацією між батьками, наявність механізмів психологічного захисту таких як нагородження та прагнення уникати ситуацій та спогадів, пов`язаних з неприємними подіями, що в свою чергу, викликає психічне напруження та призводить до психологічних страждань.

Обставини, що розглядаються за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000000І від 01.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст.126-1 КК України за результатами експертного психологічного дослідження є психотравмуюючими для ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вплив психотравмуючого фактору на. особистість ОСОБА_5 , полягає у відчутті безпорадності, суттєво негативно вплинуло на її психологічний стан та призводить до психологічних страждань, значно перешкодило оптимальному та звичному для особистості підекспертної соціальному функціонуванню, порушило зміст та якість її усталеного життя.»

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що була очевидцем конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 21.01.2025 року близько 16 години. Так, вона бачила, як ОСОБА_1 вийшла з сином ОСОБА_10 та сіла в автомобіль. До неї підійшов ОСОБА_3 , щось голосно їй казав, тримав двері не давав їй поїхати.

Судом були оглянуті диски із ввідео- та аудіозаписом, на яких зафіксована розмова між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в ході якої заявник та заінтересована особа сваряться з приводу документів, з`ясовують сімейні стосунки.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству» встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 зроблено висновок про те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Мотиви суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи заявника, суд прийшов до висновку, що вимоги заяви законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Факт вчинення ОСОБА_3 систематичного домашнього насильства відносно заявниці та її дочки ОСОБА_5 , в присутності сина ОСОБА_4 підтверджується належними доказами у справі, зокрема:

- судовими рішеннями, якими ОСОБА_11 притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства відносно заявниці, падчерки та в присутності сина;

- терміновим заборонним приписом від 24.01.2025 року;

- висновком експерта ОСОБА_7 №032 за результатами судово-психологічної експертизи, складеного 25.01.2025 року, відповідно якого дії ОСОБА_3 спричинили ОСОБА_1 значні психологічні страждання, що виражаються в емоційній нестабільності, тривозі, переживаннях, погіршенні якості життя та нездатності захистити себе. Вона побоюється за свою безпеку та потребує психологічної допомоги. Також експертиза встановила, що ситуація домашнього насильства є психотравмуючою для ОСОБА_4 , який гостро переживає конфлікт між батьками, застосовує механізми психологічного захисту, що призводить до психічного напруження та психологічних страждань. Аналогічний негативний вплив зафіксовано щодо ОСОБА_5 , яка відчуває безпорадність, що суттєво порушує її психологічний стан, соціальне функціонування та звичний уклад життя.

Суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Аналіз норм законодавства дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суд поза розумним сумнівом доходить висновку, що заявник ОСОБА_1 довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності і достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а саме щодо наявності обґрунтованих ризиків вірогідного продовження чи повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства. Встановлення обмежувального припису є превентивним способом захисту потерпілої ОСОБА_1 від домашнього насильства.

З огляду на зазначене, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису в частині обмеження спілкування та наближення до заявника.

Разом з тим, суд установив відсутність доказів вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_3 по відношенню до сина ОСОБА_12 . Цей факт підтвердив і сам ОСОБА_4 , який пояснив суду, що батько ніколи не проявляв агресії у відношенні нього, він не відчуває будь-якої загрози з боку батька.

Висновок психолога, в якому зазначено, що за результатами експертного психологічного дослідження є психотравмуюючими для ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , про це свідчить гострота переживань, пов`язаних із конфліктною ситуацією між батьками, підтверджує висновки суду, що сімейний конфлікт існує саме між батьками дитини, жодних протиправних дій у відношенні до сина ОСОБА_3 не вчиняв.

Суд вважає, що видача обмежувального припису в частині обмеження спілкування ОСОБА_3 з сином є безпідставною, оскільки порушить передбачене статтею 157 СК України право батька, який проживає окремо від дитини, на особисте спілкування з нею.

Тому суд вирішив задовольнити заяву частково.

Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. 19, 141, 268, 272, 293, 294, 350-6, 350-8 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), строком на шість місяців з дня ухвалення рішення, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього наступні обов`язки:

- заборонити наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця проживання (перебування),навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

- заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В частині видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , яким заборонити спілкування та зустрічі із дитиною ОСОБА_4 відмовити.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Попередити ОСОБА_3 , що за умисне невиконання обмежувальних приписів передбачена кримінальна відповідальність за ст. 390-1 КК України.

Судові витрати пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення підлягає негайному виконанню, його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення.

Суддя: А.М. Котляр