Справа № 274/8003/24 Провадження № 2/0274/332/25 РІШЕННЯ
05.02.2025 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В.,
розглядаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради про визнання права власності на 1/2 частку квартири за набувальною давністю,
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить суд визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
Позов обґрунтовано тим, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Мати позивача виїхала на роботу до Росії, вітчим позивача зняв з реєстрації та одноособово приватизував указану квартиру. Рішенням Бердичівського міського суду (рішення набрало законної сили 10.11.1994) визнано частково недійсним Свідоцтво про право власності на житло, видане 26.05.1994 відділом ЖКГ м. Бердичів на ім`я ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право на житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 . Указаним рішенням розмір часток не визначено.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.02.2021 справа № 274/7890/19, визнано за позивачем право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та мати позивача перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 1989 році. ОСОБА_2 дітей не мав, виписався з указаної квартири та виїхав до Росії, де проживав до своєї смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про смерть ОСОБА_2 позивачу стало відомо лише у 2001 році зі слів матері. У 2001 році позивач зробив ремонт у квартирі АДРЕСА_1 , переобладнав систему опалення, переоформив особові рахунки, сплачує комунальні послуги, проживає у ній разом зі сім`єю.

Позивач з червня 2001 року відкрито та безперервно володіє квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , у тому числі 1/2 часткою, яка йому не належить та не має власника. З дня смерті власника 1/2 частки указаної квартири, ніхто не звертався з заявою про прийняття спадщини.

Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 14.10.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, які були ним усунені 07.11.2024.

Ухвалою суду від 12.11.2024 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 09.12.2024 закрито проведення підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив. 09.12.2024 подав до суду клопотання про проведення слухання справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК Україниучасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, законодавство, яке підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Судом встановлено, що ОСОБА_2 26.05.1994, Відділом житлово-комунального господарства міськвиконкому було видано свідоцтво на право власності на житло за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.02.2021, справа № 274/7890/19 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 16.11.2021 за № 285022376, ОСОБА_1 належить 1/2 квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

КП «Бердичівське МБТІ» Житомирської обласної ради 19.08.2017 було виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; замовник - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 сплачує житлово-комунальні послуги, які надаються за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями фіскальних чеків, долучених до матеріалів позовної заяви за період із січня 2021 по липень 2024.

Відповідно до довідки про смерть №14, від 12.09.2018, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кривандино, Шатурський район, Московська область.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити із того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Судом встановлено, що позивач знав про власника спірної квартири, що підтверджено і рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.02.2021 у справі № 274/7890/19, а тому вказане майно не може бути об`єктом набувальної давності.

Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.

Положення наведеної статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань,чи убудь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Під час розгляду справи позивач не надав доказів, а матеріали справи таких не містять, про те, що він володіє майном не за волею власника і не знав, хто є власником.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на квартири за набувальною давністю, оскільки позивач в контексті положень статті 344 ЦПК України не є добросовісним набувачем, а самі по собі відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності за набувальною давністю.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 286/1652/18, від 21 січня 2021 року у справі № 140/1774/18, від 18 березня 2021 року у справі № 389/2946/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 294/380/20.

До того ж позивач, будучи власником частки квартири, міг проживати у своїй частці житла, оплачувати комунальні послуги. Проте, це не доводить, що позивач користувався усією квартирою.

Тому, за необґрунтованості позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні позову.

ІV. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати позивача залишаються за ним.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265 , 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на 1/2 частку квартири за набувальною давністю - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Бердичівська міська рада Житомирської області, адреса: пл. Центральна, 1, м. Бердичів, Житомирська область, 13300, .

Повний текст рішення виготовлено 24.02.2025 ( суддя перебувала на лікарняному в період з 12.02.2025 по 21.02.2025).

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА