Справа № 459/2854/24
Провадження № 2/459/807/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 лютого 2025 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

01.11.2024 представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в сумі 49143,58 грн, сплаченого судового збору у розмірі 3028,00грн та 14000грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 27.06.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № С-213-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов цього договору банк відкриває поточний рахунок у валюті гривня та надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 7000,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього Договору. Згідно п.п. 3.3 Договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 48 % річних. Банк на виконання умов Договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 7000,00 грн строком до 27.06.2024, а позичальник, відповідно, зобов`язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до тарифів банку). Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 7000,00 грн в межах кредитного ліміту, натомість, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням отриманих коштів за Договором кредиту, відповідно до Довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 станом на 19.12.2023 (дата відступлення) становить 13441,17грн, яка складається із заборгованості за основним боргом 5296,50 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8144,67 грн.

Також, 27.06.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № Z02.00213.004060988, згідно якого банк надав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 44047,00грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього Договору. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, а позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 заборгованість відповідачки становить 35702,41грн, з яких: заборгованість за основним боргом 5115,45 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 2069,72 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 28517,24грн.

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі.

22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, за умовами якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв вимоги до боржника за кредитними договорами № С-213-0 від 27.06.2018 та № Z02.00213.004060988 від 27.06.2018. Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал», яка підлягає стягненню. На підставі вищевикладеного, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою від 13.11.2024 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду на 06.12.2024, який відкладено востаннє на 24.02.2025.

24.02.2025 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Представник позивача подала заяву про розгляд даної справи у її відсутності, при цьому, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи у її відсутності не подавала, про причини неявки суд не повідомила, при цьому суд вжив всіх можливих заходів для виклику останньої до суду. Відзиву на позовну заяву відповідачкою не було подано.

Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку.

Судом встановлено, що 27.06.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду № С-213-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі - Угода).

Ліміт кредитної лінії, доступний ОСОБА_1 на момент укладення Угоди становив 7 000,00 грн ( п. 3.2. Угоди ).

Максимальний ліміт кредитної лінії 200000,00 грн ( п.3.1. Угоди).

Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії 48,00 % річних ( п.3.3. Угоди).

Угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Угодою ( п.7 Угоди).

Крім того, 27.06.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № Z02.00213.004060988, згідно якого банк надав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 44047,00 грн, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього Договору.

Банк надав кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 1.3 Договору - процентна ставка 10% річних від залишкової суми кредиту.

Пунктом 1.4 договору встановлено, що за обслуговування кредиту банком (надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо) позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно п. 2.1 Договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів.

З копій ордеру-розпорядження № 1 від 27.06.2018 про видачу кредиту вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» перерахував на рахунок відповідачки кошти в розмірі 37808,58 грн.

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав (відступив), а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитними договорами відповідачки ОСОБА_1 , що визначений у Реєстрах Боржників.

Згідно платіжної інструкції від 20.12.2023 № 45 ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» проведено фінансування за договором факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023.

Відтак, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступив, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитними договорами відповідачки, що визначені у Реєстрі Боржників.

Згідно платіжної інструкції від 26.12.2023 № 376 ТОВ «ФК «Профіт капітал» проведено фінансування за договором факторингу № 22/12-2023.

Відтак, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідачки за вищевказаними кредитними договорами.

Внаслідок порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно з довідки-розрахунку заборгованості за угодою № С-213-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, становить 13441,17грн, з яких: заборгованість за основним боргом (за тілом кредиту) 5296,50 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 8144,67 грн.

Також, згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором Z02.00213.004060988, станом на 19.12.2023 заборгованість відповідачки становить 35702,41грн, з яких: заборгованість за основним боргом 5115,45грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 2069,72 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 28517,24грн.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до статей 1048-1052,1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи, що фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку відповідачкою не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у сумі 5296,50грн за договором № С-213-0 та за тілом кредиту в сумі 5115,45 грн за договором № Z02.00213.004060988.

Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення кредитних коштів, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками сумі 8144,67грн за договором № С-213-0 та за відсотками в сумі 2069,72 грн за договором № Z02.00213.004060988.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а саме, кредитні договори, оформлені та підписані його сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором коштів.

Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачкою не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.

У свою чергу, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості суду не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79,80 ЦПК України).

Згідно приписів ст.12, ч. 1,5-7 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що відповідачкою порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитними договорами, а тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за угодою № С-213-0 від 27.06.2018 у розмірі 13441,17грн, яка складається із заборгованості за основним боргом 5296,50 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8144,67 грн; а також заборгованість за кредитним договором № Z02.00213.004060988 від 27.06.2018 в сумі 7185,17 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом 5115,45 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 2069,72 грн.

Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за договором № Z02.00213.004060988 від 27.06.2018 в сумі 28517,24 грн задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Наявна у справі копія кредитного договору № Z02.00213.004060988 від 27.06.2018 містить у п. 1.4 інформацію щодо послуг з обслуговування кредиту, зокрема, надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та розмірі, визначених Графіком щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність`відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті1статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14.

Згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування`умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

На думку суду, встановлення відповідачці щомісячної плати за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно не відповідають приписам Закону України «Про споживче кредитування».

Доказів надання банком відповідачці інформації, передбаченої п. 1.4 Договору № Z02.00213.004060988 від 27.06.2018, матеріали справи не містять.

Відтак, з врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за кредитним договором № Z02.00213.004060988 від 27.06.2018 у сумі 28517,24 грн, а тому такі вимоги до задоволення не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу, що становить 14000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надано наступні докази: договір про надання правової допомоги №02-24 від 01.07.2024, додаткову угоду №1/1 до вказаного договору від 01.07.2024, акт №1 прийому-передачі реєстру боржників від 01.07.2024, акт №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 05.09.2024, наказ адвокатського об`єднання «Правовий курс» № 02-к від 28.06.2024 про прийняття на роботу адвоката Ушакевич М.П., платіжну інструкцію від 05.09.2024, довіреність від 26.03.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6416 від 23.05.2019 Ушакевич М.П.

Таким чином, аналізуючи подані стороною позивача докази, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони, співмірність розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 5000,00 грн, оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1270,90 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»(, 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» суму заборгованості 20626,34гривень, яка складається:

за Договором № С-213-0 від 27.06.2018:

заборгованість за основним боргом 5296,50 грн;

заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 8144,67 грн.

за Договором № Z02.00213.004060988 від 27.06.2018:

заборгованість за основним боргом 5115,45 грн;

заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 2069,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судовий збір в сумі 1270 (одна тисяча двісті сімдесят) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 5000,00 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 24.02.2025.

Суддя: Н. Я. Отчак