№ 2/183/1921/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

за участю:

представника позивача Лень М.М.

представника відповідача Протопопова Д.Я.

представника відповідача Шевченка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

06 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління статистики Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії.

1. Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вона працювала на посаді провідного економіста-статистика сектору переписів управління організації збирання даних та моніторингу участі респондентів у державних статистичних спостереженнях Головного управління статистики Луганської області.

Після початку бойових дій на території України з 24.02.2022 р. вона не змогла виїхати з Луганської області та була вимушена залишатися за місцем свого мешкання за адресою: Луганська область, Щастинський район, с. Новоайдар.

Згідно переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309 (зі змінами відповідно до Наказу від 14.10.2024 № 360), с. Новоайдар, Щастинського району, Луганської області та м. Сєвєродонецьк перебувають на тимчасово окупованій території України.

ОСОБА_1 в заяві зазначає, що наказом від 14.03.2022 № 69-к вона була звільнена з роботи за угодою сторін, але після звільнення трудову книжку не отримала.

Вона з об`єктивних причин не має можливості особисто отримати трудову книжку, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території України.

25.07.2024 р. у неї виникла можливість укласти договір про надання правничої допомоги, у відповідності до якого вона надала право адвокату Лень М.М. представляти її інтереси, захищати її права в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, у тому числі, - підписувати та подавати від її імені заяви, скарги, документи у відповідні державні та недержавні органи, установи, підприємства, організації, надавати пояснення, одержувати від її імені та в її інтересах необхідні довідки, накази, трудову книжку, яка їй належить, інші документи в яких виникне необхідність та іншу інформацію, у будь-яких установах, у тому числі в Головному управлінні статистики Луганської області.

07.08.2024 р. адвокат Лень М.М. звернувся в її інтересах до Головного управління статистики Луганської області з заявою про отримання ним трудової книжки, до якої долучені ордер адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги, а також заява від імені ОСОБА_1 від 25.07.2024 до Головного управління статистики Луганської області, в якій ОСОБА_1 просила видати її трудову книжку адвокату.

13.08.2024 за № 09-50/82 Головним управлінням статистики Луганської області надано відповідь на заяву, якою протиправно та безпідставно відмовлено у видачі адвокату трудової книжки, з посиланням на те, що Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 27.04.1993 № 301 не містить положень щодо видачі трудової книжки за заявою працівника іншій особі.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що дії відповідача грубо порушують вимоги діючого законодавства та її права.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 , посилаючись на приписи Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 47 КЗпПУ, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», просила суд:

-зобов`язати Головне управління статистики Луганської області видати належним чином оформлену трудову книжку ОСОБА_1 адвокату Лень Максиму Михайловичу, який уповноважений та діє в її інтересах.

2. Стислий виклад позиції та заперечень відповідача.

25 листопада 2024 року Головне управління статистики Луганської області, як відповідач, надало до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого Головне управління статистики Луганської області позов ОСОБА_1 не визнало, просило суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що договір про надання правничої допомоги не надає право адвокатові на отримання оригіналів документів, а надає право на отримання відповідних копій таких документів. Також, договір про надання правничої допомоги не є довіреністю в розумінні приписів ст. 237, 244 ЦК України.

3. Рух справи та процесуальні дії у справі.

06 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління статистики Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

4. Судовий розгляд

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лень М.М. в судовому засіданні позов підтримав, посилався на підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги позивача.

Представник відповідача Головного управління статистики Луганської області в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що управління діяло в межах та у спосіб, визначений законодавством України, а саме - у відповідності до Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

5. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоайдар Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Згідно переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309 (зі змінами відповідно до Наказу від 14.10.2024 № 360), с. Новоайдар, Щастинського району, Луганської області є тимчасово окупованою територією України.

Наказом від 14.03.2022 № 69-к Головного управління статистики Луганської області ОСОБА_1 , провідного економіста-статистика сектору переписів управління організації збирання даних та моніторингу участі респондентів у державних статистичних спостереженнях звільнено з займаної посади 14.03.2022 за угодою сторін, пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Згідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторони у справі - позивач ОСОБА_1 та Головне управління статистики Луганської області визнають та не заперечують того факту, що ОСОБА_1 після звільнення не отримала трудову книжку, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, у зв`язку з чим, зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Встановлено, що ОСОБА_1 не має можливості особисто отримати трудову книжку, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території України.

25.07.2024 р. між ОСОБА_1 і адвокатом Лень М.М. укладено договір про надання правничої допомоги, у відповідності до якого ОСОБА_1 надала право адвокату Лень М.М. представляти її інтереси, захищати її права в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, у тому числі, - підписувати та подавати від її імені заяви, скарги, документи у відповідні державні та недержавні органи, установи, підприємства, організації, надавати пояснення, одержувати від її імені та в її інтересах необхідні довідки, накази, трудову книжку, яка їй належить, інші документи в яких виникне необхідність та іншу інформацію, у будь-яких установах, у тому числі в Головному управлінні статистики Луганської області.

07.08.2024 р. адвокат Лень М.М. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління статистики Луганської області з заявою про отримання ним трудової книжки, до якої долучені ордер адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги, а також заява від імені ОСОБА_1 від 25.07.2024 до Головного управління статистики Луганської області, в якій ОСОБА_1 просила видати її трудову книжку адвокату.

13.08.2024 за № 09-50/82 Головним управлінням статистики Луганської області надано відповідь на заяву, якою відмовлено у видачі адвокату трудової книжки, з посиланням на те, що Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 27.04.1993 № 301 не містить положень щодо видачі трудової книжки за заявою працівника іншій особі.

6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

6.1 Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6.2 Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

6.3 У відповідності до ст. 47 КЗпПУ, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 48 КЗпП України передбачено, що порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Аналогічні приписи щодо проставлення особистого підпису в книзі обліку трудових книжок за отримання трудової книжки визначені в п. 7.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Розділом 4 Інструкції № 58 врегульовано питання видачі трудової книжки у разі звільнення.

Згідно з пунктами 4.2., 4.3 Інструкції № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

У разі смерті працівника трудова книжка видається на руки його найближчим родичам під розписку або надсилається поштою на їх вимогу. У трудовій книжці померлого працівника у розділі «Відомості про роботу» і дати запису у графі 3 записується: «Роботу припинено у зв`язку зі смертю», далі - заповнюється графа 4 - зазначаються дата і номер наказу (розпорядження). Цей запис засвідчується у встановленому порядку.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, отримання трудової книжки здійснюється безпосередньо працівником, про що свідчить його особистий підпис в книзі обліку, або, у разі надсилання поштою, згідно п. 4.2. Інструкції № 58, підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (чи іншому відповідному повідомленні).

6.4 Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (із змінами) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004 закріплено, що: Сєвєродонецька міська територіальна громада з 24.02.2022 року по 25.06.2022 визначена як територія активних бойових дій, а з 25.06.2022 визначена як тимчасово окупована Російською Федерацією територія України.

Новоайдарська селищна територіальна громада з 25.02.2022 року визначена як тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, до якої віднесено с.Новоайдар, де зареєстрований та проживає позивач

Згідно з приписами статті 1 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Статтею 17 Закону № 1207-VII визначено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Україна зобов`язується вживати всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, нормами міжнародного права, для як найшвидшого звільнення території України від окупації, відновлення цілісності та суверенності держави, відновлення порушених внаслідок окупації прав і свобод людини і громадянина на всій території України.

6.5 У відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), цей Закон визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI визначено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно частини першої статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Нормами частини третьої статті 27 Закону № 5076-VI передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі. (ч.1 ст. 27 Закону № 5076-VI)

Частиною 1 статті 24 Закону № 5076-VI визначено - 1. Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

2. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

6.6 Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництво - це правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі: 1) договору, 2) закону, 3) акту органу юридичної особи та 4) з інших підстав,встановлених актами цивільного законодавства. Отже, договір є однією з підстав виникнення представництва.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 237 ЦК України, в такому договорі обов`язково мають міститися конкретні юридичні дії, які має виконати представник. Наприклад, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (ст. 1000 ЦК).

Статтею 237 ЦК України визначені поняття та підстави представництва. Так, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як вбачається із ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій.

7. Висновки суду.

Як зазначалося вище, нормами Кодексу законів про працю України, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 визначено, що при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Зазначеними законодавчими актами не передбачено право та обов`язку роботодавця видавати трудову книжку працівника іншим особам.

Суд приходить до висновку, що трудова книжка працівника може бути видана іншій особі на підставі належним чином оформленої довіреності.

Стосовно права адвоката працівника отримати трудову книжку, суд звертає увагу на те. що у відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону України Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність випливає, що адвокат при поданні адвокатського запиту має право отримати виключно копії, а не оригінали документів.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.07.2020 (справа №299/3792/17) закріплено правовий висновок, у відповідності до якого, аналіз положень статті 24 Закону № 5076-VI, у якій розкрито зміст і мету адвокатського запиту, у взаємозв`язку з положеннями Законів №2657-XII, №2297-VI та № 2939-VI, що визначають режим і порядок доступу до інформації, у тому числі конфіденційної, дають підстави для висновку, що адвокатський запит є способом отримання копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту, і не є підставою для вилучення (виїмки) оригіналів рішень органів місцевого самоврядування».

Аналогічного висновку також дійшла Рада адвокатів України у своєму рішенні від 15.10.2020 № 103 «Про затвердження роз`яснення щодо отримання на адвокатський запит оригіналів документів, за умови їх добровільної видачі на запит адвоката», де зазначила, що адвокат на адвокатський запит має право отримати виключно копії, а не оригінали документів.

Отже, Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, у свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 березня 2019 року справі №922/1163/18 та постанові від 16 червня 2023 року у cправі № 910/13813/21. Так, відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання правової допомоги не передбачає і не стосується вчинення від імені клієнта правочинів. Такий договір регулює лише «внутрішні» відносини його сторін, і підтверджує повноваження на надання консультацій, роз`яснень, складення проєктів документів; захист у кримінальному провадженні; забезпечення реалізації процесуальних прав клієнта в судах, перед юридичними та фізичними особами.

Таким чином, належить розмежувати поняття «підстава виникнення представництва» і «документ, що підтверджує повноваження представника». Положення такого договору регулюють відносини виключно між його сторонами. Натомість реалізація самого договору спрямована «назовні». Те, яким чином здійснюється така реалізація, визначає ч. 1 ст. 1007 ЦК України, відповідно до вимог якої довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Враховуючи наведене, адвокат не має повноважень на отримання трудової книжки працівника, з яким укладено договір про надання правничої допомоги.

Також, суд приходить до переконання, що приписи Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до зазначених правовідносин не застосовуються, оскільки правовідносини роботодавця та працівника, у тому числі на отримання трудової книжки при звільненні регламентуються законодавчими актами, на які посилався суд - нормами Кодексу законів про працю України, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що право позивача відповідачем не порушувалося, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

4. Судові витрати

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати належить покласти за рахунок позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273-279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління статистики Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: Головне управління статистики Луганської області, , місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, будинок 32-а; фактичне місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, вул. Столярова, будинок 3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 14 лютого 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький