Провадження №6/523/85/25
У Х В А Л А

"19" лютого 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду через систему «Електронний суд» 07.02.2025 року надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви відповідач зазначив, що ухвалою суду від 25 січня 2025 року було відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про виправлення описки в рішенні суду. Відповідач зазначає, що суд відповідно до положення ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» мав постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі: 968, 96 гривень, оскільки, позов було подано через електронний суд, а відтак застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Також, до заяви відповідач надав квитанцію про сплату судового збору на користь держави у розмірі: 968, 96 гривень.

На підставі викладеного відповідач просить: визнати виконавчий лист № 523/18422/24 від 16.01.2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Заявник та позивач про час та місце слухання справи повідомлені, до суду не з`явились про причини не явки суду не повідомили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, матеріали цивільної справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 432 ЦПК України - суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з 02.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі: 1 211,20 гривень.

Згідно зі ст. 1 закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У заяві відповідач посилається на те, що оскільки позов було подано через систему Електронний суд, то, суд під час ухвалення рішення та вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь держави судового збору мав застосувати коефіцієнт 0.8 ставки судового збору, крім іншого, відповідач надав квитанцію про сплату судового збору у сумі: 968,96 гривень, тобто за ставкою 0.8 судового збору.

З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги доводи викладені заявником у поданій заяві з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» зазначено - при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Сплата судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» не передбачена. Тягар сплати судового збору за розгляд справ данної категорії законодавець поклав на відповідачів і не передбачив застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на зазначене, заява відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 247, 258, 260, 431, 432 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: