Справа №303/400/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2025 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судового засідання Галамба Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Істамова І.В. звернулася до суду з позовом в інтересах АТ КБ «ПриватБнак» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим, що згідно кредитного договору № К094-07/Ф від 03.08.2007 року, ОСОБА_1 , було надано кредит в сумі - 270 000,00 (двісті сімдесят тисяч) дол. США. Згідно додаткової угоди №1 до кредитного договору № К094-07/Ф від 03.08.2007 року банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) дол. США. Відповідно до умов додаткової угоди №2 до Кредитного договору № К094-07/Ф від 03.08.2007 року в кредит була надана сума 270 000,00 дол. США зі сплатою 15,65% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно додаткової угоди №3 до кредитного договору № К094-07/Ф від 03.08.2007 року ОСОБА_1 було надано кредит на суму 270 000,00 дол. США із сплатою 19,1% річних на суму залишку заборгованості.

Між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 02.10.2007 р. та додаткові угоди, згідно, яких ОСОБА_2 поручилась перед банком за виконання відповідачем, ОСОБА_1 , своїх зобов`язань за кредитним договором № К094-07/Ф від 03.08.2007 року та додатковими угодами до нього.

Згідно п. 4 договору поруки від 02.10.2007 р. поручитель, яким виступає ОСОБА_2 та боржник, ОСОБА_1 , відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з договором поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, винагороди штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання Боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за Кредитними договорами, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість.

У зв`язку з порушенням відповідачами зобов`язань за кредитними договорами Позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав.

20.12.2010 Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення по справі № 2- 3683/10, яким позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № К094-07/Ф від 03.08.2007 у розмірі 3 239 426,25грн.

З моменту ухвалення вище вказаного рішення, на погашення заборгованості по кредитному договору №К094-07/Ф від 03.08.2007, надійшли кошти в розмірі: - 40 дол. США, 24.02.2016 р., що по курсу НБУ на дату надходження становить 1089,20 гри.; - 77384,80 дол. США, 27.02.2018 р., що по курсу НБУ на дату надходження становить 2089389,60 гри., та залишок несплаченої заборгованості, згідно вказаного рішення суду, становить 1 148 947,45 грн.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20.12.2010р. набрало законної сили, але відповідачами не виконано в повному обсязі та заборгованість за кредитним договором не сплачена.

Представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 трьох процентів річних та інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості встановленої рішенням Мукачівського міськрайонного суду 20.12.2010 року за кредитним договором № К094-07/Ф від 03.08.2007 у розмірі 1 142 947, 45 гривень з період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2025 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.

Однак, у наданий судом строк відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору кредиту № К094/07-Ф від 03.08.2007 року, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит в розмірі 270 000,00 доларів США на термін до 02.08.2011 року. 03.08.2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1.

В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.08.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K094-07/Ф від 03 серпня 2007 року в розмірі 3594177,98 (три мільйони п`ятсот дев`яносто чотири тисячі сто сімдесят сім) грн. 98 коп. звернуто стягнення на ресторан з терасою літери Ф-ф, загальною площею 543,10 кв.м., що розташований за адресою: Мукачівський район, Лавківська сільська рада, східне урочище 1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 04.08.2007 року та додаткових угод) Публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанкм.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, індекс 49094, , з укладання від імені СФГ Червона гора договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про судові витрати. Рішення набуло законної сили.

У відповідності з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом відповідач в порушення статей 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України не виконав, внаслідок чого позивачем було пред`явлено вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується рішенням суду від 25.08.2011 року.

У вищевказаному судовому рішенні заборгованість за кредитним договором була визначена у повному обсязі, тому кредитор має право на отримання гарантій внаслідок неналежного виконання зобов`язання, у порядку визначеному частиною другою статті 625 ЦК України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію (яка продубльована в наступних за нею постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 675/869/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі № 155/1315/15-ц та ін.) про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Так, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Викладене узгоджується з правовою позицією, наведеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц.

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат 31.01.2025 року, в свою чергу просить стягнути такі витрати за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, даний період не обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, як це передбачає ст. 625 ЦК України.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити так як позивач не обмежився трьох річним строком, передбаченим ст. 625 ЦК України.

Крім того щодо вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч.4 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки.

З тексту договору поруки № 1 від 03.08.2007 року вбачається, що у пункті 12 сторони узгодили, що поручительство за цим договором припиняється за спливом п`яти років зі дня настання строку повернення кредиту по кредитному договору. Отже, сторони обумовили строк дії поручительства.

З огляду на те, що у 2011 року банк звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим змінив, в тому числі і строк виконання кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

За таких обставин порука відповідача ОСОБА_2 перед банком припинена.

Крім того рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.05.2022 року № 303/9999/21 позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором К094/07-Ф від 03.08.2007 року за період з 07.12.2018 року по 07.12.2021 року, в розмірі 135 410, 38 гривень, дане рішення набуло законної сили.

Отже вище вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у вигляду 3% річних за період, який охоплює більшу частину періоду даного позову.

Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.11, 509, 526, 611, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити повністю.

Судові витрати слід понести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий В.О.Монич