Справа № 211/2779/20
Провадження № 2/211/275/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 лютого 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

за участю: представників позивача Цвіркун А.А., Федоренко В.С., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 Калюпіна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання, -

встановив:

позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося 14.05.2020 до суду з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , зазначивши, що відповідачу щомісячно відповідно до тарифів на вказані послуги, здійснювалося постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.04.2013 по 01.01.2020 у сумі 28 870,81 грн., з яких за послугу з централізованого опалення 28 736,81 грн. та за гаряче водопостачання 134,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів, а також судовий збір у сумі 2 102,00 грн.

09.12.2020 від відповідача ОСОБА_3 до суду подано заяву про застосування строку позовної давності.

28.04.2018 представником позивача Домбровською Є.В. до суду подано письмові пояснення, в яких позивач заперечує проти застосування строку позовної давності.

02.09.2021 позивачем було уточнено позовні вимоги в частині форми відповідальності, а саме просять стягнути заборгованість солідарно з відповідачів.

03.11.2021 представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Калюпіним Ю.В. подано відзив на уточнений позов, позовні вимоги визнав частково, визнав суму заборгованості за період з квітня 2017 року по день подачі позову до суду, в іншій частині позовних вимог просив відмовити за ознаками пропущеного строку позовної давності.

18.12.2023 позивачем було збільшено позовні вимоги та позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.04.2013 по 01.11.2023 у сумі 51 086,88 грн., з яких за послугу з постачання теплової енергії 50 326,16 грн., за гаряче водопостачання 303,21 грн., плата за абонентське обслуговування 457,51 грн., а також судовий збір у сумі 2 102,00 грн.

01.05.2024 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кривенко І.М. до суду подано заперечення, позовні вимоги визнала частково, просила застосувати строк позовної давності не заперечує щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 , яка є власником частки квартири, заборгованості за надані послуги за період з 01.02.2019 по 01.11.2023 у розмірі 7 040,21 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.07.2024 вказана вище позовна заява була направлена до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю.

11.09.2024 справа надійшла до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою судді Юзефовича І.О. від 27.09.2024 справу прийнято до розгляду та призначене судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача Цвіркун А.А. уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених в уточненому позові.

Представник позивача Федоренко В.С. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених в уточненому позові, просила стягнути з відповідачів солідарно.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні уточненого позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кривенко І.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості пропорційно частці ц праві власності на квартиру частку, також просила застосувати строк позовної давності.

Представника відповідача ОСОБА_3 адвокат Калюпін Ю.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена, не повідомила причини неявки.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Як встановлено судом у судовому засіданні та не заперечується сторонами у справі, що відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2019 є власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 9); відповідач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.02.2019 є власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 10), тому відповідно є споживачами послуг з централізованого опалення, гарячої води, абонентської плати, які надавалися КПТМ «Криворіжтепломережа» за вказаною адресою у спірний період.

Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, які діяли на час виникнення спірних правових відносин (далі Правила).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до тарифів на теплову енергію, надається централізоване опалення, у період до лютого 2014 року надавалась послуга з гарячого водопостачання, до житла відповідачів, однак, ними зобов`язання по оплаті за надані послуги не здійснювалися зовсім, ані у період до отримання свідоцтв про прийняття спадщини (26.02.2019), ані після отримання свідоцтв з 26.02.2019 по 01.11.2023.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості (т. 2 а.с. 225, 226), заборгованість за період з 01.04.2013 по 01.11.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в сумі 50 326,16 грн., заборгованості за послугу з гарячого водопостачання в сумі 303,21 грн., заборгованості по оплаті за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 01.11.2023 у сумі 457,51 грн.

Доказів на спростовування зазначеного відповідачами не надано.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів.

Суд не погоджується із запереченням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кривенко І.М. щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості пропорційно розміру її частки у праві власності з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно із пунктами 12, 40 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, розмір щомісячної плати за послугу з централізованого опалення визначається, зокрема, пропорційно до опалювальної площі квартири.

Таким чином, нарахування за комунальну послугу з централізованого опалення здійснюється на квартиру (опалювальну площу), а не на окремих осіб/споживачів/власників/співвласників.

З огляду на вказане оплата за послугу з централізованого опалення є неподільним предметом грошового зобов`язання. Саме тому, обов`язок щодо сплати заборгованості за спірну послугу є солідарним, у розумінні ст. 541 ЦК України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Пунктами 10, 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир у разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», визначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Оскільки відповідачі спільно за домовленістю не здійснюють оплату за надані послуги з теплопостачання, відповідно до належної їм частки квартири, їм варто розділити особові рахунки між співвласниками після встановлення порядку користування житлом. Тому суд вважає необґрунтованим заперечення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кривенко І.М.Оскільки нарахування за комунальну послугу з централізованого опалення здійснюється на квартиру (опалювальну площу), а не на окремих осіб/споживачів/власників/співвласників.

Щодо застосування строку позовної давності.

Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимог позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачами заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.04.2013 по 01.11.2023, однак, позов до суду пред`явлено 07.05.2020, тобто заборгованість може бути стягнута лише починаючи з 07.05.2017.

У свою чергу, представник позивача у письмових поясненнях від 28.04.2018 посилається на те, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину лише 26.02.2019.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з нормами статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки саме дії/бездіяльність відповідачів зумовили неможливість звернення до суду позивача з відповідним позовом до 26.02.2019, так як лише 26.02.2019 відповідачі отримали свідоцтва про прийняття спадщини. Що свідчить про поважність пропуску позивачем строку позовної давності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 102,00 грн., сплачений ним при подачі позову до суду, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа» (, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, пров.Дежньова, 9) загальну суму заборгованості, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.04.2013 по 01.11.2023 у розмірі 51 086 (п`ятдесят одна тисяча вісімдесят шість) гривень 88 копійок, з яких: заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у сумі 50 326 (п`ятдесят тисяч триста двадцять шість) гривень 16 копійок, заборгованість за послугу з гарячого водопостачання у сумі 303 (триста три) гривні 21 копійка, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування у сумі 457 (чотириста п`ятдесят сім) гривень 51 копійка.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок, тобто по 1 051 (одній тисячі п`ятдесят одній) гривні 00 копійок з кожної.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович