Дата документу 11.02.2025 Справа № 335/3013/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/3013/24 Головуючий у І інстанції: Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/389/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мітасова Миколи Івановича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2024 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за цією адресою.Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач за вказаною адресою за період з 01.03.2014 до 29.02.2024 надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та теплової енергії, вартість яких відповідачі не сплачували, у зв`язку з чим, сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 152096,75 грн.

Посилаючись на означені обставини, Концерн «МТМ» просив судстягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії у період з 01.03.2014 до 30.11.2018 в сумі 67117,76 грн; у період з 01.12.2018 до 29.02.2024 в сумі 84978,99 грн. Разом 152096,75 грн.

Також просив стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надані за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01.03.2017 до 29.02.2024, в розмірі 114826,65 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

Стягнуто з відповідачів на користь Концерну судовий збір в розмірі 1828,81 грн - по 609,60 грн з кожного.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням в частині суми заборгованості, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мітасова М.І. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи просить змінити рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2024 року, зменшивши суму стягнутої заборгованості до 57331,83 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.03.2014 до 01.03.2017, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.03.2017 до 29.02.2024, що підлягає стягненню, в сумі 114826,65 грн.

Так, відповідно розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та теплової енергії, наданої позивачем з огляду на висновки суду першої інстанції, щодо періоду стягнення, сума яка підлягає стягненню та яка визнається відповідачем становить 57331,83 грн.

Таким чином, на думку скаржника, загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та теплової енергії, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2017 до 29.02.2024 становить 57331,83 грн, з якою відповідач погоджується беззаперечно.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, Концерн «МТМ» заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

11 лютого до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Мітасова М.І. про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частково задовольняючи позовні вимоги Концерну, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, оскільки відповідачі є споживачами послуг, що надає позивач, проте не сплачували їх вартість, тому заборгованість слід стягнути в межах строку позовної давності.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до статуту Концерну «МТМ», основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

ОСОБА_2 з 19.03.2009 до теперішнього часу зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю № 498688 від 19.03.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру.

ОСОБА_3 з 28.11.2014 до теперішнього часу зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю №498704 від 19.03.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру.

ОСОБА_1 з 10.07.2007 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Для проведення розрахунків з оплати наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З розрахунків заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та теплової енергії, встановлено, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та теплової енергії, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.03.2014 до 29.02.2024 становить 152096,75 грн.

Судом також встановлено, що сума заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води у період з 01.03.2017 до 29.02.2024 становить 114826,65 грн.

З огляду на пропуск строку позовної давності за вимогами, які виникли з березня 2014 року до березня 2017 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.03.2014 до 01.03.2017 слід відмовити.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з вимогами ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, а також те, що відповідачі не виконували свого обов`язку зі своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та теплової енергії є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про неправильність розрахунку суду першої інстанції щодо сум, належних до стягнення, колегія суддів не приймає, оскільки вони не обґрунтовані належними доказами і спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції досліджував надані позивачем розрахунки і належним чином встановив розмір заборгованості, який складає саме 114826,65 грн.

Розрахунок, наведений в апеляційній скарзі не відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам, оскільки він ґрунтується тільки на інформації щодо нарахувань за послугу з опалення споживачам за адресою: АДРЕСА_1 , наданому на виконання ухвали суду від 13.05.2024. Проте, колегія суддів зауважує, що предметом позову є стягнення заборгованості не тільки за послугу опалення, а й за постачання гарячої води, що відображено у розрахунках позивача, наданих в додатках до позовної заяви, а також окремо на виконання ухвали суду про їх витребування.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, суд надав належну оцінку доводам відповідача, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мітасова Миколи Івановича слід залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2024 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мітасова Миколи Івановича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: