Справа № 723/5230/24
Провадження № 2/723/132/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Бундюр Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зазначала, що станом на 17.09.2024 року у вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі: її дочка ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 , які в будинку не проживають з 2010 року та онука ОСОБА_5 , яка в будинку не проживає з 2012 року.

Також зазначала, що відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Італійської Республіки та мають приналежність до громадянства даної республіки.

Так як позивач є власником зазначеного вище житлового будинку, а відповідачі понад один рік не проживають в ньому, просила визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Також просить встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не проживають в будинку з 2010 року, а ОСОБА_5 - з 2012 року, з метою унеможливлення в подальшому з боку відповідачів виникненню майнових спорів з позивачем, в тому числі можливість претендувати на майно позивачки після її смерті, оскільки спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, якщо він не заявив про відмову від неї. На даний час ОСОБА_1 не підтримує відносин з відповідачами, має намір залишити майно після себе синові, таким чином визнання даного факту дає можливість в подальшому уникнути спадкових спорів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити та не заперечують проти винесення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Відзив на позов не подавали.

У відповідності ч.1 ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 05.11.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №73/2024, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав №402420152 від 05.11.2024 року.

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.09.2024 року №156, який затвердила староста с. Михальча Кам`янської сільської ради О.Миглей та склали: працівник ОСОБА_6 та депутат округу І.Москаль, вбачається, що в АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в будинку не проживають з 2010 року та ОСОБА_5 , яка в будинку не проживає з 2012 року, що також підтвердили сусіди: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №949575.

Натомість згідно відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру №949617 та №949597 відомості про зареєжстроване місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відсутні.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю ВОМІРМП/ВІС ДМС УДМС України в Чернівецькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більше одного року без поважних причин не проживають в будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу, обставин, які б свідчили про домовленість між сторонами щодо права користування житлом не встановлено, а тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування цим житлом.

Згідно частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої цієї ж статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз"яснень у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення юридичних фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У пункті 45 постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року у справі №207/3261/21 зазначено, що юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі ж висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23, від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 та інших.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за умов, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

З огляду на наведені позивачем обгрунтування та мету на встановлення факту що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не проживають в будинку з 2010 року, а ОСОБА_5 - з 2012 року, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню.

Незважаючи на те, що позивач заявила вимогу про встановлення даного факту у порядку позовного провадження, нею не зазначено, які саме її особисті чи майнові права можуть виникнути, змінитися чи припинитися внаслідок встановлення таких фактів. А зазначена нею мета - унеможливлення в подальшому з боку відповідачів виникненню майнових спорів з позивачем, в тому числі можливість претендувати на майно позивача як спадкодавця - є лише припущенням таких дій зі сторони відповідачів, так як не наведено відомостей щодо наявності таких обставин. Тим самим підтверджується, що встановлення такого факту не призведе до виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав позивача. Тобто встановлення факту не може унеможливити виникнення спору про право в майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.319, 391, 405 ЦК України, ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 263-265, 280-282, 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житлом, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя