РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.

представника позивача - адвоката Потьомкіна С.О.

представника відповідача Поплавського Д.Ю.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом, поданим представником ОСОБА_1 адвокатом Потьомкіним Сергієм Олексійовичем, до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення невиплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

10.10.2024 адвокат Потьомкін С.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 192537,63 грн заборгованості по пенсійним виплатам, які належать їй, як спадкоємиці після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 . До складу спадщини входять нараховані, але не одержані за життя спадкодавцем кошти в розмірі 192537,63 грн, присуджені відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2021, справа № 240/12798/21.

Адвокат Потьомкін С.О. зауважує, що рішення суду від 23.08.2021 не виконано, мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 за життя не отримала кошти, право на які в неї виникло на підставі судового рішення, а тому вона, як спадкоємиця за заповітом після смерті матері, має право на їх отримання.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Згідно з ухвалою суду від 15.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження; витребувано з Народицької державної нотаріальної контори Житомирської області належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; задоволено частково клопотання адвоката Потьомкіна С.О., витребувано зГоловного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відомості про суму грошових коштів, яка підлягала виплаті ОСОБА_2 , згідно з перерахунком, проведеним на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного судув справі № 240/12798/21, і яка була фактично виплачена (а.с. 45-46).

28.10.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю (а.с. 52-55). Заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.

У відзиві на позовну заяву викладено нормативне врегулювання питань виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган. Представник відповідача посилається на те, що виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на відповідний рік, може бути здійснена виключно за наявності відповідного фінансування з державного бюджету України.

Сторона звертає увагу на передбачені вимогами Бюджетного кодексу України умови порушення бюджетного законодавства, якими, зокрема, є здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень.

Посилається на те, що з 01.01.2013 року набув чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким передбачено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів, де боржником є державний орган, шляхом списання Державною казначейською службою України в межах бюджетних призначень коштів з рахунків такого державного органу, саме органом ДВС в порядку виконання повинно вирішуватись питання внесення даних про судове рішення до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Представник відповідача вказує також на те, що з 01.04.2021 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», якою внесено зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596.

Постановою одночасно внесено зміни до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280, відповідно до яких Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплат пенсій.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що покладений судом обов`язок вчинити дії щодо перерахунку і виплати коштів у справі № 240/12798/21, які передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виконаний відповідачем у повному обсязі в порядку, встановленому судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на управління фонду. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконавчі документи про стягнення коштів, боржником за якими є територіальний орган фонду, тобто державний орган, пред`являються на примусове виконання виключно до Державної казначейської служби, та відповідні рішення виконуються в порядку черговості.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на ст. 1219 ЦК України і вказує, що не допускається правонаступництво у правовідносинах щодо виплати пенсії, яка не входить до складу спадщини.

Також представник відповідача зазначає, що розрахунок заборгованості, наведений в позовній заяві, проведений позивачем самостійно, а тому не може бути взятий до уваги, оскільки він здійснений без застосування чинного законодавства, в довільній формі. Нарахування пенсійних виплат належить до виключної компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. До відзиву на позовну заяву представник відповідача долучив розрахунок суми, яка підлягає виплаті по пенсійній справі ОСОБА_3 , який проведенй на виконання рішення окружного адміністративного суду, що становить 44422,27 грн (а.с. 56).

04.11.2024 на виконання вимог ухвали суду від 15.10.2024 Народицька державна нотаріальна контора направила належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_2 (а.с. 60-121).

В судовому засіданні 17.12.2024 закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначено по суті.

04.02.2025 представник відповідача ОСОБА_4 на виконання вимог ухвали суду про проведення письмового опитування відповідача відповідно до положень ст. 93 ЦПК України на запитання, які були поставлені позивачем в позовній заяві, направив додаткові пояснення, в яких представник зазначає, що на виконання рішення окружного адміністративного суду по пенсійній справі ОСОБА_2 проведений перерахунок пенсії, невиплачена сума пенсії становить 44422,27 грн. Вважає, що проведення перерахунку пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного фонду, а відтак здійснений представником позивача розрахунок не може бути взятий до уваги, оскільки в нього відсутні повноваження на його проведення. Крім того, наданий розрахунок не відповідає нормам діючого законодавства. До додаткових пояснень представник долучив перерахунок пенсії по пенсійній справі ОСОБА_2 за період з 14.11.2020 по час смерті (а.с. 123-133, 137-138).

Інших заяв по суті справи не надходило.

В судовому засіданні 13.02.2025 представник позивача - адвокат Потьомкін С.О. підтримав вимоги, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідачем здійснений перерахунок пенсії, виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з мінімальних заробітних плат, як було присуджено згідно з рішенням суду, належна сума недоотриманої пенсії становить 192537,63 грн. Долучений до відзиву на позовну заяву розрахунок суми заборгованості в розмірі 44422,27 грн не відповідає змісту рішення суду, а відтак не може вважатися правильним та обгрунтованим.

Представник відповідача Поплавський Д.Ю. в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Підтвердив, що перерахунок суми пенсії, яка підлягає виплаті ОСОБА_2 , здійснений виходячи з величини прожиткового мінімуму.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду, ухваленого 23.08.2021 в справі №240/12798//21, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 14.11.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Рішення набрало законної сили 23.09.2021, 22.02.2022 видано виконавчий лист у справі № 240/12798/21 (а.с. 24-30).

В матеріалах справи відсутні відомості про виконання судового рішення та виплату ОСОБА_2 перерахунку пенсійних виплат.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується змістом свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

ОСОБА_1 , прізвище якої зі « ОСОБА_5 » змінене у зв`язку з одруженням, є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 19, 20).

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/12798/21 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони правонаступником (а.с. 32-34).

З матеріалів спадкової справи № 27/2022, яка надійшла з Народицької державної нотаріальної контори Житомирської областівбачається, що з заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 63-121).

26.09.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Потьомкін С.О. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області з адвокатським запитом, в якому просив повідомити, чи проведений перерахунок пенсійних виплат, які підлягали виплаті ОСОБА_2 на підставі рішення окружного адміністративного суду та їх розмір, проте посилається в позовній заяві, що відповідь на нього не отримав (а.с. 35-37).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому ; заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Зі змісту матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , встановлено, що 09.03.1988 ОСОБА_2 склала заповіт, згідно з яким все своє рухоме та нерухоме майно заповіла ОСОБА_1 (а.с. 69).

10.11.2020 ОСОБА_2 склала заповіт, на підставі якого заповіла в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельну ділянку, на яку Народицьким районним відділом земельних ресурсів виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №223227 (а.с.70).

На підставі положень ст. 1236 ЦК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи спадкоємцями за заповітом, мають право на спадкування майна, визначеного в заповіті ОСОБА_2 від 10.11.2020, судом не встановлено, що вони мають право на обов`язкову частку в спадщині, спадкоємицею всього іншого майна, яке за життя належало ОСОБА_2 , яке не охоплене заповітом від 10.11.2020, є ОСОБА_1 згідно із заповітом від 09.03.1988.

Отже, спадкоємицею за заповітом на грошові кошти, які присуджені ОСОБА_2 на підставі рішення суду у справі №240/12798/21, є лише ОСОБА_1 .

За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно зі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

За положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

ОСОБА_1 у встановлений законом строк подала заяву про вступ в спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Отже, позивач, як спадкоємиця за заповітом після смерті матері, має право на отримання нарахованої, але не отриманої останньою за життя пенсії.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1219 ЦК України, згідно з п. 4 ч. 1 якої не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, оскільки відповідно до положень цієї статті припиняється право на отримання пенсії, яку отримує спадкоємець, а до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1227 ЦК України, норми ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і предметом спору є право на пенсію, яка була нарахована, але не отримана пенсіонером за її життя.

Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити нарахування та виплату спадкодавцю підвищення до пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії.

Такий правовий висновок викладений в постанові Касаційного цивільного Суду в складі Верховного Суду від 05.01.2024 року у справі № 295/4158/23.

Таким чином, суд вважає, що право позивача на отримання недоотриманої пенсії після смерті матері відповідачем порушено і підлягає судовому захисту, у позивача відсутня інша можливість захистити порушене право.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на норми Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки порядок виконання судового рішення, боржником за яким є державний орган, не є тотожним з порядком розгляду справи в суді у разі, якщо вимоги заявлені до відповідача, яким є державний орган. Відповідач допускає невірне тлумачення правових норм, ототожнюючи склад учасників судового провадження, особу, яка повинна відповідати за позовом, тобто особу, яка допустила порушення прав позивача, та порядок виконання судових рішень, які підпадають під сферу регулювання норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно якого врегульовується вже порядок виконання судових рішень, боржником за яким є державний орган, який допустив порушення прав позивача, а відтак залучення до участі в справі відповідного органу казначейської служби не є необхідним. Зазначені вище положення підлягають застосуванню виключно на стадії виконання ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили, і жодним чином не визначають склад учасників судового провадження.

Доводи представника відповідача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не наділене повноваженнями щодо виплати пенсій, фінансування яких здійснюється виключно Пенсійним фондом України, не відповідають вимогам нормативно-правових актів, спростовуються матеріалами справи, а відтак є неспроможними.

Відповідно до вимог Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 21 грудня 2022 року № 28-2) саме на територіальні органи Пенсійного фонду України покладені обов`язки щодо здійснення нарахування (перерахунку) та виплати пенсій (пункт 4), а Пенсійний фонд України здійснює контроль за роботою його територіальних органів щодо призначення і виплат пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, що врегульовано нормами Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 (з подальшими змінами).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, саме цей державний орган здійснював нарахування та виплату їй пенсійних виплат, саме на нього був покладений обов`язок за судовим рішенням від 23.08.2021 у справі № 240/12798/21 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 невірно нарахованих пенсійних виплат, а відтак суд вважає, що вимоги позивач заявив до належного відповідача. Судом не встановлено, що виплату пенсії ОСОБА_2 , а в подальшому і її спадкоємцям, повинен був здійснити Пенсійний фонд України.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємиця після смерті ОСОБА_2 , має право на отримання не виплачених пенсійних виплат на підставі положень ст. 1227 ЦК України, норм ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і саме відповідач не здійснив виплату позивачу зазначених коштів.

Доказів про те, що вимоги заявлені до неналежного відповідача представник не надав.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення її права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на один з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити на користь позивача в порядку спадкування недоотримані померлою ОСОБА_2 пенсійні виплати є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

Водночас, відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобов`язання не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 743/1216/17.

Європейський Суд з прав людини у рішеннях проти України також вказував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, зокрема у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року.

Щодо розміру пенсійних виплат, які підлягають стягненню з відповідача

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача просить стягнути суму невиплаченої позивачці, як спадкоємиці після смерті матері, пенсії в розмірі 192537,63 грн. Представник позивача здійснив в позовній заяві розрахунок заборгованості, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка була визначена у відповідний період на підставі закону про Державний бюджет України у 2020-2022 роках.

Представник відповідача, заперечуючи проти здійсненого представником позивача розрахунку суми, яка підлягає стягненню на користь позивачки, зазначив, що на виконання рішення адміністративного суду у справі № 240/12798/21 по пенсійній справі ОСОБА_2 проведений перерахунок, розмір недоплачених пенсійних виплат нарахований за період з 14.11.2020 по 30.09.2021 становить 44422,27 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Дослідивши зміст наданого представником відповідача розрахунку суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі 70 ОСОБА_2 на виконання рішення Житомирського окружного суду від 23.08.2021 у справі № 240/12798/21 щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"), з якого вбачається, що розмір недоотриманої пенсії, яка нарахована за період з 14.11.2020 по 30.09.2021, складає 44422,27 грн (а.с. 56), суд його відхиляє з огляду на таке.

Аналіз цього розрахунку вказує на те, що відповідач на виконання судового рішення нарахував підвищення до пенсії, яка підлягала виплаті, виходячи з розміру базової величини прожиткового мінімума 4204,00 грн (2102,00 грн х 2). Також суд зазначає, що в цьому розрахунку взагалі відсутній період з 01.10.2021 по 14.03.2022 (дата смерті пенсіонера), протягом якого також підлягала нарахуванню пенсія ОСОБА_2 .

Зі змісту перерахунку пенсії, проведеного на виконання рішення суду у справі №240/12798/21 від 23.08.2021 по пенсійній справі ОСОБА_2 , який був повторно наданий представником відповідача на вимогу суду, також вбачається, що починаючи з 14.11.2020 довічно ОСОБА_2 була встановлена доплата по суду на підставі ст. 39 закону № 796 в розмірі 4204,00 грн, тобто виходячи з прожиткового мінімума (а.с. 137-138).

Водночас, зі змісту рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2021 в справі №240/12798/21 відповідача зобовязано здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 14.11.2020 в розмірі двох мінімальних заробітних плат, згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік, а не прожиткових мінімумів.

В судовому засіданні представник відповідача не спромігся пояснити, чому на виконання судового рішення перерахунок був проведений виходячи з базової величини прожиткового мінімума, а не з розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена в законі про Державний бюджет на відповідний рік, лише зазначивши, що перерахунок проведений на підставі ст. 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, що судове рішення в адміністративній справі №240/12798/21 було виконано належним чином і що пенсійні виплати, які повинні бути нараховані на його підставі, були фактично виплачені відповідачем.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, що процесу виконання рішенням суду в справі № 240/12798/21, зокрема, у частині виплати заборгованості, передує процес обрахування уповноваженим органом загального розміру пенсії та розміру пенсії з доплатами відповідно до статті 39 Закону № 796, різниці невиплаченої суми пенсії, що належить до виключних повноважень органів Пенсійного фонду України, оскільки призначення, перерахунок, надання та одержання особою пенсійних виплат є виключною прерогативою органів Пенсійного фонду України та аналіз правильності відповідних рішень може бути наданий судом лише у випадку їх оскарження в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.

В частинах 1, 2 статті 18 ЦПК України, так і в частинах 2, 3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В постанові Касаційного цивільного Суду в складі Верховного Суду від 05.01.2024 у справі № 295/4158/23, який підлягає застосуванню судом до правовідносин цієї справи, зазначено, що суди не звернули уваги, що невиконання рішення суду, яке набрало законної сили за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити нарахування та виплату спадкодавцю підвищення до пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати. Тому суди зробили неправильний висновок про застосування статті 1227 ЦК України та про відмову в позові про стягнення 86 243,04 грн;

при визначенні розміру заборгованості відповідача, суди зобов`язані належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Як наслідок суди не перевірили розрахунок позивачки та не з`ясували, право на стягнення якої суми коштів має позивачка. Тому судові рішення в оскарженій частині слід скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до адміністративного суду з приводу неправомірних дій пенсійного фонду, які полягали в тому, що цим органом пенсія їй виплачувалась у невірному розмірі, на підставі судового рішення позов був задоволений, відповідач був зобов`язаний здійснити перерахунок доплати до пенсії саме у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а не в розмірі прожиткового мінімума. Відтак право на такі виплати виникло у ОСОБА_2 за життя, а тому не отримані у належному розмірі грошові кошти перейшли до її спадкоємців на підставі ст. 1227 ЦК України. Наведене виключає потребу повторно звертатись до суду за проведенням аналогічного перерахунку вже після смерті ОСОБА_2 .

А суд в межах наданих процесуальних повноважень самостійно зобов`язаний надати оцінку правильності проведеного перерахунку з огляду на зміст попередньо ухваленого судового рішення, яке є обов`язковим до виконання для органів пенсійного фонду.

Дослідивши розрахунок заборгованості, який здійснений представником позивача і наведений в позовній заяві, суд визнає його правильним. З його змісту вбачається, що доплата до пенсії на виконання судового рішення та положень ст. 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проведена виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, який був встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік і діяв протягом певного періоду, зокрема, за період з 14.11.2020 (за листопад пропорційно до кількості днів) по 31.12.2020 розмір мінімальної заробітної плати становив 5000,00 грн, сума невиплаченої доплати до пенсії становить 15666,66 грн (5000,00 грн х 2 х 1 місяць та 17 днів пропорційно); з 01.01.2021 по 30.11.2021 - відповідно 6000,00 грн, що склало 132000,00 грн (6000,00 грн х 2 х 11місяців), з 01.12.2021 по 14.03.2022 - 6500,00 грн, що склало 44870,97 грн (6500,00 грн х 2 х 2місяці 14 днів в березні пропорційно). Таким чином, недоплачена сума пенсії за період з 14.01.2020 по 14.03.2022 становить 192537,63 грн.

В той же час, представник відповідача не спростував на підставі логічних, розсудливих, переконливих, аргументованих доводів наведений представником позивача розрахунок, а лише посилався на те, що у представника позивача відсутні повноваження проводити такий розрахунок, що не грунтується на загальних засадах здійснення цивільного судочинства, до яких належать змагальність, диспозитивність, верховенство права, розумність та обов`язковість судового рішення (ст. 3 ЦПК України).

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 192537,63 грн, розмір якої підтверджений належними доказами.

V. Розподіл судових витрат

На підставі статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 1925,38 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування не отримані за життя спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підвищення до пенсії в розмірі 192537,63 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1925,38 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Потьомкін Сергій Олексійович, робоча адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, місце знаходження: м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7, .

Повний текст рішення складений 21.02.2025.

Суддя О.В. Стрілецька