ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4545/23 Номер провадження 22-ц/814/481/25Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа: Комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним (незаконним) рішення Виконкому Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №957 «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна» від 25.05.2023 з моменту його прийняття та скасувати рішення, а також стягнути понесені ним судові витрати та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Вказував, що він є співвласником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , до яких належить гараж літ «Н».

Над вказаним гаражем ним була встановлена металева, некапітальна конструкція, яка не підлягає здачі в експлуатацію.

25.03.2023 відповідачем було прийнято рішення про демонтаж та евакуацію рухомого майна металоконструкції, яка розташована в м. Кременчуці по вул. Європейській, біля будинку 10/35, яке необхідно було провести КП «Благоустрій Кременчука» протягом 15 днів з дня прийняття цього рішення, якщо власники самостійно не забирають рухоме майно.

Вважає, що відповідачем не було дотримано процедуру щодо виявлення рухомого майна, не було встановлено факт порушення, що було б підставою для складання протоколу за ст. 152 КУпАП, рішення не було опубліковане в визначеному порядку в пресі.

Вважає оскаржуване рішення таким, що порушує його право власності.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 25.05.2023 №957 «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна».

Стягнуто з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500 грн та в повернення сплаченого судового збору 1610,40 грн.

Задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення виконкому вмотивовано тим, що конструкції з яких виготовлена надбудова над гаражем згідно до висновків експертного дослідження не підпадають під визначення рухомого майна, а отже Положення про порядок евакуації та демонтажу рухомого майна не може бути застосоване.

Також суд зазначив про відсутність доказів з боку відповідача, що побудована металоконструкція є рухомим майном та розміщено на самовільно зайнятій ділянці, з порушенням правил благоустрою.

Виходячи з засад розумності та справедливості, місцевий суд визнав обґрунтованим стягнення на відшкодування моральної шкоди 500 грн., з заявлених позивачем 10000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, виконком Кременчуцької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволення позову.

Вказує, що на підставі звернення сусідки позивача представниками управління контролю за станом благоустрою було здійснено обстеження, на підставі якого складено відповідний акт, що в подальшому стало підставою для ухвалення оскаржуваного рішення про демонтаж рухомого майна.

Вважає, що вказане рішення винесено без порушення чинного законодавства.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.4 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України cудове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним (незаконним) рішення Виконкому Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №957 «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна» від 25.05.2023 з моменту його прийняття та скасування рішення.

Вказаним рішенням органом місцевого самоврядування зобов`язано провести демонтаж та евакуацію рухомого майна металоконструкції (власником якої є ОСОБА_1 ), яка розташована в АДРЕСА_1 , без дозвільних документів.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення виконкому, місцевий суд виходив з того, що конструкції з яких виготовлена надбудова над гаражем не підпадають під визначення рухомого майна. Окрім того відповідач не довів, що побудована металоконструкція є рухомим майном та розміщена на самовільно зайнятій ділянці, з порушенням правил благоустрою.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність суб`єкта владних повноважень як сторони у спірних правовідносинах та виконання ним у цих правовідносинах управлінських функцій.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Частиною першою статті 40 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Таким чином вказаний Закон наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів.

У розумінні ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - це роботи щодо відновлення об`єкту благоустрою території).

З огляду на викладене, Кременчуцька міська рада та її виконавчий орган наділена контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста, приймає рішення про демонтаж та вживає заходи з демонтажу елементів благоустрою.

Відповідно до наведених приписів законодавства, спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою (зокрема, відновлення благоустрою шляхом демонтажу елементів благоустрою) є публічно-правовими й мають розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 914/1092/18.

У справі, яка переглядається, предметом спору є визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про демонтаж та евакуацію рухомого майна у вигляді металоконструкції як надбудови до гаражу.

Тобто, позивачем ОСОБА_1 оскаржується рішення органу місцевого самоврядування при здійсненні ним публічно-владних управлінських і функцій в сфері благоустрою міста, що свідчить про публічно-правовий характер спору.

Такий спір не пов`язаний безпосередньо з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення порушення порядку благоустрою населеного пункту та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування з метою захисту інтересів громади.

На вказані обставин суд першої інстанції належної уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та помилково розглянув публічно-правовий спір за правилами цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.

Отже, закінчивши апеляційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд апеляційної інстанції має роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів із дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

З огляду на закриття апеляційним судом провадження у справі, суд відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів із дня отримання цієї постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.4, 377, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 серпня 2024 року скасувати,

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа: Комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення, він як позивач може звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Судді : О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин