ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1888/25 Справа № 205/6880/20 Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Новікової Г.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2024 року за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду в цивільній справі номер 205/6880/20 за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з заявою про поворот виконання рішення суду в цивільній справі номер 205/6880/20 за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, в якій просила суд вирішити питання про повернення безпідставно стягнених коштів у порядку повороту виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року по справі №205/6880/20 у розмірі 14155,89 грн.

Заява обґрунтована тим, що 13.01.2021 року по вказаній справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення було задоволено, на користь позивача стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за період з 01.09.2008 року по 30.06.2020 року у загальному розмірі 49386,78 та судовий збір 700,67 грн.

14.12.2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року, вищезазначене заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 11.04.2024 року у справі ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог у меншому розмірі. На виконання скасованого заочного рішення суду з відповідачки було стягнуто грошові кошти у розмірі 14155,89 грн, що підтверджується відповіддю органів ДВС.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року у справі №205/6880/20 задоволено частково.

Допущено поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року у справі №205/6880/20 за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

В порядку повороту виконання заочного рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13.01.2021 року у справі №205/6880/20 за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, стягнуто із Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12074,04 грн.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився позивач КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2024 року по справі 205/6880/20 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у повному обсязі у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення, стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване судове рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи ні від представника відповідачки, ні від інших відповідачів не надходили письмові або усні заперечення про врахування стягнутих коштів як оплату частини наявної заборгованості, у зв`язку з чим позивач зменшив позовні вимоги. Тобто, такі дії відповідачів вказують на їх згоду на часткову сплату боргу. Однак в подальшому, останні вважають вказані кошти безпідставно сплаченими та ОСОБА_1 просить повернути їх. Дана поведінка не відповідає попередній поведінці останніх.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 17.04.2024 року у справі №127/12240/22 безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Приймаючи до уваги те, що заочне рішення від 13.01.2021 року у цій справі не було виконано повністю до його скасування судом, а стягнута з відповідачів на користь позивача сума заборгованості в розмірі 13475,38 грн не перевищує розміру стягнутої рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2024 року заборгованості в сумі 16726,80 грн, підстав для повороту виконання рішення суду позивач не вбачає.

Стягнуті державним виконавцем кошти на виконання заочного рішення від 13.01.2021 року, під час розгляду справи були враховані позивачем як часткова оплата заявленого боргу та за результатами розгляду ухвалене рішення від 11.04.2024 року про стягнення основного боргу в повному розмірі з урахуванням стягнутих коштів, які були враховані як часткова оплата.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради Якименко А.Ю. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Заявниця ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 250, 251, 252).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю не з`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, представника КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення було задоволено в повному обсязі. Стагнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.09.2008 року по 30.06.2020 року заборгованість у загальному розмірі 49386,78 грн та судовий збір з кожного окремо по 700,67 грн (а.с. 34-37).

Ухвалою суду від 14.12.2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бочкарь Р.В. про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року по цивільній справі за №205/6880/20 було задоволено, вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 113-114).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2024 року позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення було задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за особовим рахунком у розмірі 16726,80 грн та судовий збір з кожного боржника окремо по 700,67 грн (а.с. 167-171).

Відповідно до листа Другого Правобережного ВДВС від 15.01.2024 року в рамках виконавчого провадження №68574290 з примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року з ОСОБА_1 утримано загальну суму у розмірі 14155,89 грн, з яких: 12074,04 грн погашення заборгованості, витрати виконавчого провадження 290,00 грн, виконавчий збір 1791,85 грн (а.с. 201-202).

Задовольняючи частково заяву про поворот виконання рішення, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості саме в такому обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Цивільним процесуальним кодексом України передбачено вирішення питання повороту виконання рішення, постанови суду у разі скасування раніше прийнятого судового рішення, за яким в порядку виконання стягнуті з боржника кошти або вилучене його майно на користь стягувача.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватися шляхом подання заяви про поворот виконання. Необхідність у повороті виконання судового рішення і поверненні сторін у первісне становище виникає тоді, коли рішення виконане, але згодом скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції, якщо цей суд закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Згідно зі ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим рішенням).

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого рішення), та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням належного, безпідставного стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі №203/2612/13-ц.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення було задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.09.2008 року по 30.06.2020 року заборгованість у загальному розмірі 49386,78 грн та судовий збір з кожного окремо по 700,67 грн.

З листа Другого Правобережного ВДВС від 15.01.2024 року в рамках виконавчого провадження №68574290 з примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року вбачається, що з ОСОБА_1 утримано загальну суму у розмірі 14155,89 грн, з яких: 12074,04 грн погашення заборгованості, витрати виконавчого провадження 290,00 грн, виконавчий збір 1791,85 грн.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бочкарь Р.В. про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2021 року по цивільній справі за №205/6880/20 задоволено, вказане заочне рішення скасовано.

З огляду на наведене, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду в цивільній справі номер 205/6880/20, оскільки поворот виконання рішення суду, як спосіб захисту майнових прав боржника, передбачає повернення йому стягувачем лише тих грошових коштів, які були ним безпосередньо одержані за скасованим в подальшому судовим рішення.

Довід апеляційної скарги про врахування позивачем стягнутих в межах виконавчого провадження коштів як часткову оплату заявленого боргу при перегляді заочного рішення апеляційним судом відхиляється як безпідставний, оскільки відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зокрема щодо розміру позовних вимог.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки учасників справи, обставини справи, перевірив їх доводи і заперечення, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради залишити без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року.

Судді: