КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1713/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/23073/22

03 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єрмака Олега Віталійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сіромашенко Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року Міхаелі Реваз звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що з 21 жовтня 2016 року він перебував з ОСОБА_2 єю ОСОБА_3 ою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від14 червня 2022 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначав, що він внаслідок війни в Україні змушений був покинути територію України. Відповідачка також змінила місце проживання, не повідомивши його про місце проживання дитини.

Він намагався знайти компроміс у вирішенні питання виховання дитини, однак відповідачка в будь-який спосіб намагається його обмежити у праві на особисте спілкування з дитиною.

З метою вирішення спору у позасудовому порядку він неодноразово звертався до органу опіки і пікклування, проте відповідачка ухилялась від бесід з співробітниками служби у справах дітей, відмовляючи їм у повідомлені про дійсне місце перебування дитини .

Посилаючись на те, що відповідачка продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, наміри врегулювати спір мирним шляхом не дають бажаного результату, він змушений звернутися до суду з позовом для захисту своїх батьківських прав.

З урахуванням викладених обставин, позивач ОСОБА_5 і Реваз просив суд: зобов`язати ОСОБА_2 ю ОСОБА_3 у не чинити йому, Міхаелі Ревазу, перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_4 ; встановити наступний порядок спілкування Міхаелі Реваза з сином ОСОБА_4 : кожну другу-четверту суботи-неділі місяця з 09.00 години суботи до 19.00 години неділі за місцем проживання батька, без присутносі матері; по 1 (одному) календарному тижню під час зимових канікул і один місяць під час літніх канікул, без присутності матері, у тому числі, з можливістю виїзду за межі міста проживання дитини, планування спільного з дитиною відпочинку, враховуючи при цьому стан його здоров`я, продовження часу відпочинку за бажанням дитини; на час збройного конфлікту в Україні: кожного вівторка, четверга з 18.00 до 19.30 години шляхом спілкування в мессенджері Watsupp на номер відповідачки НОМЕР_1 ; стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Єрмак Олег Віталійович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року у справі № 761/23073/22 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які позивач посилався в обгрунтування своїх вимог.

Зазначає, що сторона позивача не заперечує тієї обставини, що відповідачка мала безсумнівне та беззаперечне право покинути територію України, особливо в умовах війни, дбаючи як про власну безпеку, так і про безпеку дитини.

Разом з цим, діючи добросовісно, з повагою до позивача, як батька дитини, дбаючи про інтереси дитини і право на виховання від батька, відповідачка зобов`язана була повідомити позивача про зміну місця перебування дитини та забезпечити можливість спілкування батька з сином.

Невчиннення відповідних дій, яке підтверджується обставинами справи, і обумовило, як наявність перешкод у спілкуванні позивача з сином, так і предмет судового захисту.

Не враховано судом першої інстанції, що позовні вимоги не містили вимог про визначення часу побачень позивача з сином за межами України, зокрема, в Грузії.

Даючи пояснення в суді, позивач зазначив, що має зареєстроване місце проживання в Україні та не позбавлений можливості приїздити в Україну для спілкування з сином.

До того ж, з урахуванням ситуації, яка склалась в Україні, позивач просив суд забезпечити його участь у спілкуванні з сином, як особистими зустрічами, так і спілкуванням через мессенджери на час воєнного стану.

Такий спосіб захисту прав позивача, як батька дитини, на переконання сторони позивача, максимально ефективно захищає його право на особисте спілкування, оскільки передбачає можливість спілкування у випадках присутності батька та сина в Україні, так і під час їх відсутності в нашій країні.

Крім цього, такий спосіб захисту не потребував повторного звернення позивача до суду, оскільки охоплював як випадок проживання дитини в Україні, так і за її межами.

В свою чергу відповідач, надаючи суду інформацію про актуальне місце перебування дитини, не надала жодного доказу того, що це місце перебування є постійним, вона не має намірів повертатися в Україну, втратила громадянство України, чи набула право на постійне проживання в Новій Зеландії.

Отже, на думку сторони позивача, заявлені вимоги щодо особистих зустрічей позивача з дитиною відповідно до наявних матеріалів справи були цілком можливими, матеріалами справи не спростовувалися, а також містили запобіжник щодо дотримань прав відповідача і забезпечували захист інтересів дитини: в період дії воєнного стану в Україні спілкування позивача з сином мессенджерами на номер відповідача, який був відомий позивачу на момент пред`явлення позову, а також невідповідність заявленого номеру мессенджеру відповідачем не заперечувалась, вказаний номер був зазначений у тексті відзиву.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем належності зазначеного номеру месседжера Watsupp відповідачу чи його неактуальності суперечать встановленим обставинам справи, оскільки ця інформація відповідачем фактично визнана, а отже є такою, що не потребує доказуванню в силу вимог статті 83 ЦПК України.

До того ж, наявність у суду першої інстанції сумнівівщодо можливості виконання судового рішення, з урахуванням фактичних обставин справи, на думку сторони позивача, не позбавляла суд першої інстанції можливості визначити власний варіант способу участі позивача у вихованні дитини та спілкування з нею.

Сторона позивача вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишились приписи ст. 141 СК України які встановлюють, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо такеспілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.3 ст. 157 СК).

В апеляційній скарзі сторона позивача зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в майбутньому у зв`язку із розглядом справи та пов`язані з витратами на правову допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадця ть тисяч) гривень. Докази витрат на правову допомогу будуть надані у встановленому чинним процесуальним законодавством України порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гольдарб Яків Юрійович просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року- без змін посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Зазначає, що право на звернення до суду з таким позовом у того з батьків, хто проживає окремо від дитини, виникає не в силу батьківства та/або факту окремого проживання від дитини, а лише у разі чинення тим з батьків, хто проживає з дитиною, перешкод у спілкуванні та/або вихованні дитини.

Відповідач таких перешкод позивачу не чинила, доказів їх наявності позивачем суду надано не було, що і стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що відповідач не заперечує проти спілкування позивача з їхнім сином, проте зазначає, що твердження позивача про створення йому перешкод у цьому є декларативними, безпідставними і не доведеними.

Відповідач, безумовно, організує можливість спілкування ОСОБА_6 з батьком за наявності у дитини бажання для цього, вважаючи примушення дитини до спілкування таким, що суперечитиме її найкращим інтересам.

Дитина знає про наявність у неї рідного батька та про можливість спілкування з ним і, за наявності бажання у Арона, відповідач сприятиме початку та розвитку спілкування між сином і батьком.

Водночас, відповідач не буде діяти проти волі Арона, заставляючи його спілкуватися тоді, коли він не хоче або боїться цього.

Щодо суті заявлених позовних вимог позивача сторона відповідача зазначає, що малолітній ОСОБА_7 постійно проживає з матір`ю (відповідачем), останній раз бачив батька та спілкувався з ним декілька років тому.

Отже, син сторін у справі ніколи не проводив безперервно окремо від матері такий проміжок часу, тим більше з позивачем (батьком), про який просить позивач у позові, не говорячи про період канікул, про який зазначено у позовній заяві (тиждень зимою та місяць влітку).

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача повідомила про орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат відповідача, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом справи №761/23073/22 у суді апеляційної інстанції, у розмірі 22 000,00 грн.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представникадвокат Єрмак Олег Віталійович підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідачаОСОБА_2 - адвокат Гольдарб Яків Юрійович просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Третя особа у справі - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація явку свого представника в судове засідання апеляційного суду не забезпечила. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим закінчення розгляду справи у відсутності представника Шевченківської районної в м. Києві державноїадміністрації.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 ом та ОСОБА_8 ою зареєстровано шлюб (а.с. 6).

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року (справа № 761/21268/21) шлюб укладений між ОСОБА_1 ом та ОСОБА_2 розірвано.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року (справа № 761/32191/21) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 07 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28 березня 2023року № 4453, виданого приватним виконавцем Лановенко Л.О., заборгованість боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа № 761/32191/21, виданого 06 вересня 2022 року Шевченківським районним судом міста Києва, зі сплати аліментів станом на 28березня 2023 року складає 69 198,18 грн(а.с. 57).

Малолітній ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 . Зареєстроване місце проживання відповідача є адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 26, 86).

Сторонами під час судового розгляду справи не заперечувалось, що ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_6 до початку воєнних дій на території України проживали в м. Харків, з початком війни виїхали до м. Дунаївці Хмельницької області, на даний час перебувають в Новій Зеландії.

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 і ОСОБА_9 посилаючись на те, що відповідачка не здійснювала та не здійснює позивачу перешкод у спілкуванні з сином.Вона ініціювала розмову з позивачем (батьком дитини)про мирне врегулювання їхніх відносин, запропонувала різні варіанти участі позивача у вихованні сина, пропонувала обговорити конкретні дні, коли позивач буде проводити час з сином. Однак, урегулювати дані питання з позивачем не вдалося, оскільки він не сприймав будь-які варіанти запропоновані відповідачкою, наполягаючи на виконанні його побажань щодо часу, тривалості, місця зустрічей з сином. Також вказувала, що жодної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина позивач до листопада 2022 року не надавав. За наявною у відповідачки інформацією позивач покинув територію України ще у грудні 2022 року. Наполягала на тому, що вона не заперечує проти спілкування позивача з їхнім сином, а тому твердження позивача про створення йому перешкод у цьому є безпідставними та недоведеними (а.с.45-62).

До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено, зокрема, звернення до Шевченківського УП ГУНП у місті Києві від 11 листопада 2021 року про вчинення ОСОБА_1 ом кримінального правопорушення, який, за обставинами наведеними у заяві ОСОБА_2 , 08 серпня 2021 року вчинив дії щодо примусового вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу власника шляхом зламування замків та вибиття дверей. Внаслідок постіійного переслідування, погроз та вчинення сварок з боку ОСОБА_10 за вона була змушена тимчасово переїхати до м. Харків до матері, але і там ОСОБА_10 з не залишив її у спокої, приїзджав, влаштовував сварки (а.с. 58).

Спірне питання щодо визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації.

24 січня 2024 року в Службі у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відбулося засідання робочої групи у складі працівників Служби, Шевченківського районного в місті Києві центру соціальних служб, на яке були запрошені представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В режимі відеоконференції вдалося поспілкуватися з ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_11 , оскільки вони проживають у Новій Зеландії. Із бесіди з малолітнім ОСОБА_11 стало відомо, що він навчався у школі в Об`єднаних Арабських Еміратах, приступить до навчання в школі Нової Зеландії. При намаганні поспілкуватися з ОСОБА_6 про батька, з`ясувати його думку стосовно спілкування з ним, хлопчик засмутився, почав нервувати та плакати.

Враховуючи вищезазначені факти, рішення комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації від 14 лютого 2024 року (протокол № 5), керуючись статтями 141, 157, 159 Сімейного кодексу України, статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації рекомендував суду визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування з ним у такому порядку:онлайн зустрічі батька з дитиною повинні відбуватися щовівторка та щочетверга по 30 хвилин; в іншому форматі зустрічі повинні відбуватися за попередньою домовленістю з матір`ю та бажанням дитини (а.с. 100-104).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції свій висновок мотиував тим, що позивач не довів, що відповідачем йому чиняться перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини.

Обгрунтовуючи свій висновок про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції псилався на те, що уході розгляду справи встановлено, що малолітня дитина проживає з матір`ю на території іншої держави, а саме в Новій Зеландії, що не заперечувалося сторонами. З пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, слідує, що він позбавлений можливості навіщати сина; за номером телефона відповідачки, який ним зазначений в позові, зв`язок відсутній. Доказів того, що вказаний номер телефону є актуальним і ОСОБА_2 ним користується, суду також надано не було.

Суд першої інстанції зауважив, що при викладенні позовних вимог щодо можливого спілкування з сином в мессенджері Watsupp позивачем не врахована суттєва різниця у часі між Україною та Новою Зеландією.

До того ж, позивач, враховуючи його обізнаність щодо постійного проживання малолітнього сина за межами України, звертаючись з даним позовом, не конкретизував свої вимоги в частині зазначення конкретного часу побачень із дитиною, місця побачення з дитиною. Також позивач не врахувавтане зазначив, яким чином та хто буде забезпечувати доставку малолітньої дитини для побачення із батьком, при цьому навіть, не враховуючи можливість матері дитини забезпечувати перевезення дитини для побачень із батьком на територію Грузії, де проживає позивач.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема, якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Повноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом,вказують на те, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 я Феліксівна мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьки дитини проживають окремо.

Після розірвання шлюбу між сторонами спору у червні 2022 року малолітній син сторін залишився проживати з матір`ю, та у зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, ОСОБА_2 я ОСОБА_3 а разом із сином з початком війни виїхали до м. Дунаївці Хмельницької області, надалі виїхала разом з сином за кордон, де продовжує проживати на час вирішення справи, а саме в Новій Зеландії.

На підставі наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлено, що батьки малолітньої дитини у добровільному порядку досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у вихованні і спілкуванні із сином не можуть.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на необхідність усунення йому перешкод у спілкуванні з сином та бажання відновити психоемоційний контакт з ним.

Під час судового розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 я Феліксівна не визнала вимоги позивача та просила в задоволенні позову ОСОБА_1 а про усунення перешкод у спілкуванні з сином та встановлення способу участі батька у вихованні дитини відмовити.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини, виходив із того, що позивач не довів, що відповідачем ОСОБА_2 єю ОСОБА_3 ою йому чиняться перешкоди у спілкуванні та у вихованні дитини.

Разом із цим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що саме по собі подання ОСОБА_1 позову про визначення порядку його спілкування із сином та наявність заперечень сторони відповідача свідчать про наявність таких перешкод.

Наведені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 711/9775/15-ц (провадження № 61-6670св18).

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач проживає на територію Грузії, а відповідачка разом з сином, у зв`язку із воєнним станом, запровадженим в Україні, перебувають в ОСОБА_12 ій Зеландії, тобто, відстань між місцем проживання дитини та місцем проживання позивача є значною, не може бути визначальною підставою для обмеження батька у реалізації його права на виховання сина і спілкування з ним, з огляду на те, що у статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» прямо зазначено, що у разі, якщо дитина і батьки проживають у різних державах, дитина має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Таким чином, мотиви відмови судом першої інстанції в позові ОСОБА_1 а з підстав їх недоведеності є помилковими.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, доводам і запереченням сторін, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Позивач ОСОБА_1 , який є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проявляє бажання брати участь у вихованні та спілкуванні з сином.

Обставин, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до дитини, що може зашкодити її розвитку, колегією суддів апеляційного суду не встановлено, а надані відповідачкою матеріали звернення до правоохоронних органів вказують на наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками дитини.

Отже, під час судового розгляду справи відповідачкою ОСОБА_2 єю ОСОБА_3 ою не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що спілкування позивача з сином в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів дитини.

Батько, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Тоді як створювані одним із батьків протягом тривалого часу перешкоди у вихованні та спілкуванні із дітьми руйнують їх зв`язки зі своєю сім`єю, до якої належить як батько, так і мати, суперечать сімейним цінностям та не відповідають якнайкращому забезпеченню інтересів малолітніх дітей. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19 (провадження № 61-15273св21).

Аргументи відповідачки ОСОБА_2 ї Феліксівни про відсутність порушеного права позивача спростовуються матеріалами справи, які свідчатьпро те,що між сторонами склались неприязні стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з сином. Відповідачка, за установлених обставин справи, чинить перешкодиу спілкуванні батька з сином, який проживає з матір`ю, а тому справедливим буде урегулювання конфлікту між батьками шляхом установлення певного режиму спілкування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,із батьком.

Враховуючи конкретні обставини справи, бажання позивача ОСОБА_1 відновити спілкування з сином для повноцінного виховання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його розвитку, задоволення життєво важливих потреб та зростання під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зустрічі батька з сином будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із сином і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

За таких обставин, враховуючи вимоги закону щодо обов`язку батьків у вихованні дитини, свідоме бажання позивача виховувати сина та спілкуватися з ним, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з дитиною, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про визначення способу участі позивача ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому колегія суддів апеляційного суду бере до уваги передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи, а також керується тим, що встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Затверджений рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адмінстарції від 14 лютого 2024 року (протокол № 5) висновок органу опіки та піклування № 109-1119 від 21 лютого 2024 року щодо розв`язання спору, не враховує вікових змін дитини, її розвитку та потреб відповідно до її віку на час вирішення спору судом, а тому рекомендовані у ньому зустрічі батька з сином не можуть бути покладені судом в основу висновку при вирішенні спору щодо участі батька у вихованні дитини, що є підставою для самостійного визначення судом кількості і тривалості побачень батька з сином (графік побачень).

При вирішенні питання про періодичність побачень батька з сином, можливість спільного відпочинку, колегія суддів апеляційного суду враховує, що на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг молодшого шкільного віку.

Вік дитини потребує відвідування шкільного навчального закладу, що унеможливлює проведення зустрічей з батьком у будні дні, а тому, з урахування конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про встановлення графіку побачень батька з сином у вихідні дні, а саме: шляхом визначення періодичних побачень кожну другу, четверту субота кожного місяця з 11:00 години до 18:00 години та першу, третю неділю кожного місяця з 11-00 години до 16-00 години.

Наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками обумовлює проведення побачень батька з сином поза межами місця постійного проживання дитини, без присутності матері, що забезпечить позивачу можливість вільно і без створення стресової та напруженої ситуації для дитини спілкуватися з нею.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним також визначити і час для спільного відпочинку батька з сином кожного року під час літніх канікул, тривалістю 14 календарних днів, під час зимових канікул, тривалістю 5 календарних днів, без присутності матері, із зобов`язанням позивача повідомляти ОСОБА_2 у про місце перебування сина ОСОБА_4 а.

При організації спільного відпочинку батька з сином обов`язковою умовою є врахування стану здоров`я дитини.

Враховуючи складні стосунки між батьками дитини, колегія суддів апелційного суду при визначені способу участі одного з батьків у вихованні дитини задля уникнення конфліктних ситуацій між батьками дитини та забезпечення прав та інтересів дитини покладає напозивача ОСОБА_1 обов`язок дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини під час спільного відпочинкуз сином.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21 (провадження № 61-545св24).

Отже, з метою забезпечення реалізації прав позивача на участь у вихованні та розвитку, а також спілкуванні з малолітнім сином, який у зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, тимчасово перебуває за межами України, беручи до уваги необхідність збереження родинних відносин та емоційного зв`язку між батьком та дитиною, враховуючи технічну можливість забезпечення спілкування позивача із своїм сином за допомогою відеозв`язку та аудіозв`язку, керуючись якнайкращими інтересами дитини, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне у період дії воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей час за кордоном зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 організовувати спілкування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 кожного вівторка, четверга протягом 30 хвилин у проміжок часу з 18:00 до 19:30 год за часом місця знаходження дитини, з використанням Інтернет-мессенджера WhatsApp на номер матері дитини ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу сторін на те, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні сина не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і сином у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

Отже, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, чи у випадку виникнення негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини може бути змінений в майбутньому за позовом одного з батьків, за наявності відповідних підстав.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини, без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України, та не свідчить про те, що суд вжив всіх належних заходів для забезпечення поваги до сімейного життя заявника, що є позитивним обов`язком держави.

З урахуванням наявності між сторонам спору щодо способів участі батька у вихованні малолітнього сина, а також беручи до уваги тимчасову зміну місця проживання дитини у зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, не визначив той порядок участі батька у спілкуванні з малолітнімсином, який би достатнім чином відповідав реальним обставинам справи, які склалися на момент вирішення справи, і як наслідок, дійшовпомилкового висновку про повну відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення участі батька у вихованні дитини.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це,відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини,які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги, що становить розмір 2481,00 грн, слід покласти на відповідача ОСОБА_2 у.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.5, 7, 19, 141, 153, 157, 159 СК України, ст.ст. 3, 9, 17, 18, 27 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 11, 12, 16 Закону України « Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єрмака Олега Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

ОСОБА_13 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про визначення участі батька у вихованні дитинизадовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ю ОСОБА_3 у не перешкоджати батькові ОСОБА_1 у брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення побачень з сином:

- друга, четверта субота кожного місяця з 11:00 години до 18:00 години, без присутності матері дитини ОСОБА_2 ;

- перша, третя неділя кожного місяця з 11-00 години до 16-00 години, без присутності матері дитини ОСОБА_2 .

Початок побачень батька з сином відбувається за місцем проживання дитини.

Спільний відпочинок батька з сином, з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері, кожного року під час літніх канікул, тривалістю 14 календарних днів, під час зимових канікул, тривалістю 5 календарних днів, з повідомленням ОСОБА_2 у про місце перебування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 під час спільного відпочинку з сином дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей час за кордоном зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 ю ОСОБА_3 у організовувати спілкування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 ом кожного вівторка, четверга протягом 30 хвилину проміжок часу з 18:00 до 19:30 год за часом місцезнаходження дитини, з використанням Інтернет-месенджера WhatsApp на номер матері дитини ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Роз`яснити сторонам можливість звернення до суду з позовом про зміну порядку спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням вікових змін та особливостей формування соціальних та сімейних зв`язків дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання подання позовної заяви, апеляційної скаргиу розмірі 2481,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: