ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/4411/23 Номер провадження 22-ц/814/260/25Головуючий у 1-й інстанції Третяк О.Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Панченка О.О., Одринської Т.В.

секретар: Сальна Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лабик Руслана Романовича

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року та додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 75021 грн. 60 коп. різниці між фактичним розміром витрат на лікування потерпілої і страховою виплатою, а також компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 1000000 грн. 00 коп., заподіяну ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.12.2021 року близько 16 години 35 хвилин на проїзній частині вулиці Академіка Заболотного, біля будинку № 35 в м. Києві вантажним автомобілем марки Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину дороги.

Внаслідок вищевказаної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

20.12.2021 року за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003112 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

25.01.2023 року постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві Куделею В.С. кримінальне провадження № 00003112 від 20.12.2021 року закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова не оскаржувалася.

Позивачу в зв`язку з отриманими травмами встановлено першу А групу інвалідності загального захворювання з 30.05.2022 року.

12.04.2023 року МТСБУ відшкодувало потерпілій 234000 грн. страхового відшкодування у зв`язку зі стійкою втратою працездатності та 11700 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

15.05.2023 року МТСБУ доплатило додатково позивачці 14300 грн. страхового відшкодування.

Окрім того, ОСОБА_3 було добровільно відшкодовано позивачці 50000 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування.

МТСБУ виплатило позивачці належне страхове відшкодування, однак сума відшкодування є значно меншою ніж фактична, яку було витрачено ОСОБА_1 .

Фізична особи-підприємець ОСОБА_2 є власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На момент ДТП водій ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 .

За період лікування з 19.12.2021 по 01.08.2022 позивачка витратила 139321 грн. 60 коп. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 75021 грн. 60 коп. (139321,60 грн. - 14300,00 грн. - 50000,00 грн. = 75021,60 грн.).

Також позивачка просить стягнути на її користь з відповідачів 1000000,00 грн. в якості компенсації за завдану моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом. Позивачка потребує постійного стороннього догляду, втратила роботу, не може самостійно ходити, розмовляти, внаслідок ДТП з`явилася епілепсія.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 75021 грн. 60 коп. різниці між фактичним розміром витрат на лікування і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та 50000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а всього 125021 грн. 60 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1711 грн. 20 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 75021,60 грн., тому вказана сума підлягає стягненню з власника джерела підвищеної небезпеки.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено, у зв?язку з тим, що на момент ДТП він перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , докази неправомірного заволодіння належного роботодавцю автомобіля в матеріалах справи не містяться, тому підстави для виникнення солідарного обов`язку з відшкодування шкоди відсутні.

Окрім того, суд частково задовольнив позовну вимогу ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої їй моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Судом при визначенні розміру завданої моральної шкоди враховано наявність грубої необережності потерпілої від нещасного випадку, характер та обсяг страждань ОСОБА_1 з урахуванням їх тривалості.

Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лабика Руслана Романовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями, їх в апеляційному порядку в частині часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Лабик Руслан Романович, просив їх змінити та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Від представника ФОП ОСОБА_2 адвоката Бугайченко Т.А. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року оскаржується лише в частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, тому в іншій частині рішення місцевого суду апеляційним судом не переглядається щодо його законності та обґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 19.12.2021 року, близько 16 години 35 хвилин на проїзній частині вулиці Академіка Заболотного, біля будинку № 35 в м. Києві вантажним автомобілем марки Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину дороги.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

20.12.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003112 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

25.01.2023 року постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві Куделею В.С. кримінальне провадження № 00003112 від 20.12.2021 року закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 53-55). Вказана постанова не оскаржувалася.

Позивачка в зв`язку з отриманими травмами знаходилася на тривалому лікуванні, а саме:

-з 19.12.2021 по 31.01.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні в

КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17» з діагнозом ВЧМТ. Забій головного мозку важкого ступеню з формуванням множинних вогнищ геморагії лівої гемісфери мозку. Гостра субдуральна гематома лівої гемісфери мозку. Уламковий перелом тім`яної та скроневої кісток справа з переходом на пірамідку скроневої кістки справа та основу черепа в СЧЯ та ПЧЯ справа. Перелом вилично-орбітального комплексу справа. Компресійно-дислокаційний синдром. Набряк-набухання головного мозку. Отогематорея справа. Забійна рана м`яких тканин скроневої ділянки справа. ЗТГ. Забій грудної клітки. Відкритий перелом І ст. с/3 правої гомілки зі зміщенням уламків. Закритий перелом лобкової кістки справа за зміщенням уламків (т. 1, а.с. 56-57);

-з 31.01.2022 по 11.02.2022 знаходилася на стаціонарному лікуванні в

КПН «Київська міська клінічна лікарня № 18», реабілітаційним обстеженням встановлено, що ОСОБА_1 має утруднення при здійснюванні звичної побутової активності, при самообслуговуванні та при комунікації з оточуючими через низьку толерантність до фізичних навантажень, порушення функцій мобільності та порушення функції мовлення та комунікації. Не може без допомоги змінювати положення тіла в ліжку, переходити в положення сидячи та сидіти, стояти, ходити. Порушена функція м`язової сили тулуба та кінцівок. Порушена функція постурального контролю під час сидіння. Глобальні розумові функції не порушені. Має порушення психоемоційного фону (емоції страху). Має порушення функцій мовлення та голосу. Порушені функції самообслуговування. Пацієнтка є залежною від сторонньої допомоги (т. 1, а.с. 58-59);

-з 05.05.2022 по 18.05.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні в

КПН «Київська міська клінічна лікарня № 18», пацієнтка поступила у відділення нейрореабілітації для реабілітаційної допомоги із запитом на максимальне відновлення, має утруднення при зміні положення тіла та переміщенні, здійсненні звичної побутової активності, при самообслуговуванні через низьку толерантність до фізичних навантажень, порушення функції мобільності. Не може без допомоги змінювати положення тіла в ліжку, переходити в положення сидячи, стояти та ходити. Порушена функція постурального контролю. Глобальні розумові функції не порушені. Має порушення психоемоційного фону. Порушені функції самообслуговування, є залежною від сторонньої допомоги. Пацієнтка потребує реабілітаційних втручань, спрямованих на покращення психоемоційного фону, когнітивні тренування, покращення мобільності та постурального контролю тіла, збільшення толерантності до фізичних навантажень (т. 1, а.с. 60-61);

-з 20.06.2022 по 27.06.2022 знаходилася на стаціонарному лікуванні в

КПН «Київська міська клінічна лікарня № 4», стан хворої при госпіталізації важкий. Дефект черепа ліворуч (лобно-тімяно-скронева ділянка), сліди від трахеостоми на передній поверхні шиї, на правій гомілці сліди від відкритого перелому, пролежень лівої п`ятки. Неврологічний статус: в свідомості. Моторна афазія з елементами сенсорної. Гірше змикає та рідше кліпає правим оком. Частковий парез погляду вправо. Згладжена ліва носогубна складка. Рефлекси орального автоматизму негативні. Глибокий спастичний правобічний геміпарез. Чутливу та координаційну сферу перевірити неможливо через мовні порушення. Затримка сечі (т. 1, а.с. 63).

- з 28.06.2022 по 08.07.2022 проходила стаціонарне лікування в клінічній лікарні «Феофанія», після запланованих дообстежень пацієнтці проведено хірургічне втручання (28.06.2022); пластика кісткового дефекту черепа в лівій лобково-скронево-тімяній ділянці титановою пластиною. Другим етапом проведено хірургічне втручання з приводу арезорбтивної гідроцефалії (05.07.2022): встановлення ВПШ на середній тиск. (т. 1, а.с. 68-70);

- з 10.08.2022 по 24.08.2022 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КПН «Київська міська клінічна лікарня № 18» для проходження курсу реабілітаційного лікування, скарги активно не виказує через мовні розлади. Зі слів родичів: слабкість правих кінцівок, порушення ходи та самообслуговування, порушення пам`яті. Не може без допомоги змінювати положення тіла в ліжку, переходити в положення сидячи, стояти та ходити. Порушена функція постурального контролю. Глобальні розумові функції не порушені. Має порушення психоемоційного фону. Порушені функції самообслуговування, є залежною від сторонньої допомоги. Пацієнтка потребує реабілітаційних втручань, спрямованих на покращення психоемоційного фону, когнітивні тренування, покращення мобільності та постурального контролю тіла, збільшення толерантності до фізичних навантажень (т. 1, а.с. 80-81);

- з 18.10.2022 по 07.11.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні КПН «Київська міська клінічна лікарня № 4», утруднення при виконанні звичної, щоденної побутової активності, при самообслуговуванні, при ходьбі на далеку дистанцію. Для ходьби використовує допоміжний засіб пересування. Руховий стереотип ходи є порушеним. Порушення функції довільних рухів паретичних кінцівок та порушення дрібної моторики. Пацієнт є залежним від сторонньої допомоги (потребує допомоги при вдяганні). Має важке порушення функції мовлення. Має порушення психоемоційного фону, порушення функції волі та прагнення, а також функції сприйняття усних повідомлень під час спілкування. Пацієнт потребує реабілітаційних втручань спрямованих на покращення мобільності та самообслуговуванні, психоемоційного фону, когнітивні тренування, збільшення толерантності до фізичних навантажень, відновлення мовлення, відновлення мімічних м`язів лівої половини обличчя (т. 1, а.с. 82-83);

- з 08.02.2023 по 22.02.2023 проходила стаціонарне лікування в КПН «Київська міська клінічна лікарня № 18», контакт утруднений через мовні розлади. Мова - моторна недостатність. Сухожильні і періостальні рефлекси підвищені. Правобічний помірний геміпарез із зниженням м`язової сили в нозі, в руці. Протягом проведення реабілітаційної терапії пацієнтка отримала реабілітаційні втручання згідно ІРП: медикаментозна терапія, заходи бальнеотерапії та апаратної терапії, реабілітаційні сесії з фізичним терапевтом, логопедом, психологом (т. 1, а.с. 84-85).

Згідно заключення невролога від 08.03.2023, встановлено діагноз: G40 симптоматична епілепсія з простими парціальними і вторинно-генералізованими нападами. Т. 90.5 Наслідки перенесеної тяжкої ЧМТ (грудень 2021 р.), стан після видалення епі і субдуральної гематом, правосторонній спастичний геміпарез, моторна афазія, парез лицьового нерву справа. Хронічний вірусний гепатит С (т. 1, а.с. 87 (зворотня сторона) 88).

За період лікування позивачка витратила 139321 грн. 60 коп. (т. 1, а.с. 91 (зворотня сторона) -104, 145-157, 160).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експерною комісією ОСОБА_1 встановлено першу А групу інвалідності загального захворювання (т. 1, а.с. 88 (зворотня сторона), 108).

З копії трудової книжки позивача вбачається, що 08.06.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України її було звільнено з посади бухгалтера ТОВ «Вітіс Груп» через стан здоров`я (т. 1, а.с. 111 (зворотня сторона) 112).

12.04.2023 року МТСБУ відшкодувало потерпілій 234000,00 грн. страхового відшкодування у зв`язку зі стійкою втратою працездатності та відшкодовано 11700,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду. 15.05.2023 року МТСБУ доплатило додатково позивачці 14300,00 грн. страхового відшкодування (т. 1, а.с. 117).

ОСОБА_3 добровільно було відшкодовано позивачці 50000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування. Вказані обставини визнаються сторонами.

Фізична особи-підприємець ОСОБА_2 є власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки Volvo реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 34, 35).

На момент ДТП водій ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 180-181, 205-207).

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції враховуючи, що позивачка внаслідок ДТП зазнала фізичного болю та страждання, потребує постійного стороннього догляду, так як отримала тяжкі тілесні ушкодження, втратила роботу, з огляду на факт наявності грубої необережності потерпілої від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачки з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 грн.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, вткладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19, абзац другий частини третьої ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) викладено висновок, за яким «аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження та їй встановлено першу А групу інвалідності загального захворювання, проходила тривале та дороговартісне лікування в умовах стаціонару, з огляду на отримані травми потребує постійного стороннього догляду, через стан здоров`я втратила роботу, що свідчить про значні негативні зміни її звичного укладу життя, переживання душевних та фізичних страждань з приводу отриманих травм та потреб у продовженні лікування.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, з огляду на глибину негативних наслідків у психологічній сфері, що виникли для позивача внаслідок тілесних ушкоджень, а також пережиті негативні емоції від участі в ДТП, істотність вимушених змін у її житті та необхідність поновлення прав у судовому порядку, колегія суддів, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості прийшла до висновку про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 200000 грн.

Отже, рішення місцевого суду в частині визначення розміру моральної шкоди підлягає зміні, а саме збільшенні суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача з 50000 грн. до 200000 грн.

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також підлягає зміні з 125021,60 грн. до 275021,60 грн.

Статтею 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ч. 4 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору з ФОП ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 3073,60 грн.

Окрім того, в апеляційному порядку також оскаржено додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року, яким стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду було подано такі письмові докази: договір № ЗД823 про надання професійної правничої допомоги, укладеного між позивачкою та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч», детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги на загальну суму 37506,48 грн., додаток № 1 до договору про об`єм та вартість послуг адвокатського об`єднання в розмірі 30 % від фактично стягнутої на користь позивачки суми, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб,витяг з реєстру адвокатів України та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність Лабик Р.Р., ордер на надання правничої (правової) допомоги позивачці ( т. 2, а.с. 23-32).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

На підставі викладеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, виходячи з критерію розумності розміру судових витрат, справедливості, реальності адвокатських послуг та пропорційності, колегія суддів приходить до висновку про зміну додаткового рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року, шляхом збільшення суми витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу з 8000 грн. до 9594,16 грн.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Лабик Р.Р. просив стягнути витрати на правничу допомогу, яка згідно детального опису робіт (наданих послуг) в частині оскарження рішення суду першої інстанції становить 24 000 грн. (3000 грн. ? 8 год.)

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При дослідженні наданого представником позивача детального опису робіт виконаних для надання професійної правничої допомоги в частині послуг наданих для оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що надані розрахунки на підтвердження правничої допомоги є завищеними, зокрема в частині надання наступних послуг:

1)встановлення дати отримання оскаржуваного рішення суду. Вказана

послуга є необґрунтованою, оскільки рішення суду першої інстанції було доставлено до електронного кабінету адвоката Лабика Р.Р. 14.06.2024, що підтверджується довідкою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (т. 2, а.с. 45);

2) визначення суду, до якого подається скарга. Оскільки предметом оскарження є рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, тому враховуючи інстанційну юрисдикцію, з огляду на положення ст. 24 ЦПК України, судом, який наділений повноваженнями щодо перегляду даного судового рішення в апеляційному порядку є лише Полтавський апеляційний суд;

3) визначення складу учасників справи. Апеляційний суд зазначає, що склад учасників справи було визначено в суді першої інстанції, тому вказана послуга безпідставною;

4) складення розрахунку судових витрат відшкодуванню не підлягає, оскільки відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України така заява фактично є заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги. Аналогічний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 758/1736/18, провадження № 61-1185св22.

5) з`ясування підстав для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги є безпідставним, оскільки позивач є особою з інвалідністю 1 групи, тому відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в усіх інстанціях.

Таким чином, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, виходячи з критерію розумності їхнього розміру, справедливості та враховуючи обставини справи приходить до висновку, що вказаний розмір витрат на правову допомогу визначених адвокатом Лабиком Р.Р. в суді апеляційної інстанції підлягає зменшенню до 15000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, ч. 4, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лабик Руслана Романовича задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди з 50000 грн. до 200000 грн. та загальної суми, що підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 125021,60 грн. до 275021,60 грн.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 3073,60 грн.

В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року змінити, збільшивши суму витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 8000 грн. до 9594,16 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 15000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді О. О. Панченко

Т. В. Одринська