ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/550/24 Номер провадження 22-ц/814/1051/25Головуючий у 1-й інстанції Вітківський М.О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О. І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2024 року адвокат Таргоній В.М. як представник неповнолітнього позивача, діючи на підставі ордера, звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просив стягнути на користь останнього 300000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слободо-Петрівка Гребінківського району потяг скоїв наїзд на ОСОБА_2 , який від отриманих травм помер.

Померлий ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , якому на момент загибелі батька було 13 років, у зв`язку з чим йому завдано значної моральної шкоди, яка має бути відшкодована власником джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 75000 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 750 грн.

Часткове задоволення позову обґрунтовано доведеністю правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі його батька.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Українська залізниця» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що суд першої інстанції невірно оцінив зібрані докази та не врахував, що по справі відсутні підстави для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки настання наслідків у вигляді загибелі потерпілого пов`язано з його умислом, що згідно ст. 1187 ч.5 ЦК України виключає відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки.

Вважає, що потерпілий ОСОБА_2 вчинив умисні дії з метою самогубство, що в розумінні ч.1 ст. 1193 ЦК України свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди підприємством.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги на рішення суду, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно постанови про закриття кримінального провадження №0000027 від 28.02.2023 року, 14.01.2023 близько 23-30 год. в межах с. Слободо-Петрівка на зупиночній платформі Слободо-Петрівка регіональної філії «Південно- Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», відбувся наїзд потягу №711 сполученням «Краматорськ-Київ» на пішохода ОСОБА_2 , який переходив залізничні колії в невстановленому для цього місці, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ЧМТ та в подальшому від отриманих тілесних ушкоджень помер в Гребінківській міській лікарні.

15.01.2023 відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000027 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, яке в подальшому було закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області від 25.11.2009 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ОСОБА_2 , а його матір ОСОБА_4 , в силу ст. 242 ЦК України є законним представником неповнолітнього.

Звертаючись до суду з позовом адвокат вказував, що внаслідок смерті батька, яка є непоправною втратою для дитини, що спричинила йому значні страждання та сильне психоемоційне потрясіння, неповнолітньому ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яку оцінено в 300000 грн.

Виходячи з засад розумності та справедливості, суд задовольнив частково позовні вимоги, стягнувши у відшкодування моральної шкоди 75000 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В розумінні ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із зазначеного можливо зробити висновок, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що неповнолітній ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який 14.01.2023 близько 23-30 год. в межах с. Слободо-Петрівка на зупиночній платформі Слободо-Петрівка переходив залізничні колії в невстановленому для цього місці, в результаті чого відбувся наїзд потягу №711 на нього. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень у вигляді ЧМТ ОСОБА_2 помер в Гребінківській міській лікарні.

Зважаючи на норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, усталену практику Верховного Суду при розгляді справ подібної категорії, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про покладення на відповідача, як на володільця джерела підвищеної небезпеками обов`язку по відшкодуванню позивачу моральної шкоди в розмірі 75000 грн., що ґрунтується на положеннях ст. 1187 ЦК України та відповідає принципам справедливості, достатності та розумності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять посилання на нові докази чи обставини, які б доводили його помилковість.

Колегією суддів відхиляються твердження про те, що по справі наявні обставини, які виключають підстави для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки настання наслідків у вигляді загибелі потерпілого пов`язано з його умислом, тобто бажанням скоїти суїцид.

Так, ч. 5 ст. 1187 ЦК України встановлює випадки звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. До таких підстав відноситься завдання шкоди внаслідок - непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, під наявністю такого умислу необхідно розуміти свідоме бажання потерпілого отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки.

В даному випадку, заперечуючи підстави для відповідальності за спричинену моральну шкоду, відповідач як володілець джерела підвищеної небезпеки мав обов`язок довести обставини, якими він заперечує підстави позову.

Тобто, до предмета доказування відносилось доведення відповідачем наявності в діях потерпілого умислу на настання таких негативних для його життя наслідків у вигляді самогубства, тобто чітко усвідомленого бажання скоїти суїцид шляхом наїзду на нього потягу, що не було доведено відповідачем АТ «Українська залізниця».

Таким чином, правових підстав для застосування до спірних правовідносин положення ч.5 ст. 1187 ЦК України по справі не має.

Також безпідставними є посилання апелянта на недоведеність спричинення моральної шкоди позивачу як неповнолітній дитині загиблого.

Відхиляючи доводи АТ «Українська залізниця» щодо відсутності доказів, які б підтверджували як характер, так і обсяг страждань позивача, необхідно зазначити, що самі положення ст.1167 ЦК України визначають правові підстави для такого відшкодування моральної шкоди, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, оскільки сама по собі смерть близької людини, в даному випадку батька дитини, спричиняє страждання та хвилювання членів його сім`ї, а вже на суд покладено обов`язок визначити їх розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Карпушин Г.Л.