Справа № 459/2805/24 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/3728/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 листопада 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

В обгрунтування вимог заяви покликається на те, що з 13 листопада 1996 року перебуває з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, за час шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з 2023 року ОСОБА_1 систематично вживає алкогольні напої та веде аморальний спосіб життя, систематично проявляє щодо неї та їхніх дітей безпідставну агресію, цькування, погрози, здійснює психологічний тиск, нецензурно висловлюється на їхню адресу, що є причиною сварок, під час яких він чинить психологічне та фізичне насильство відносно неї та їхніх дітей. За вчинення домашнього насильства, що полягало у словесних образах, приниженні, погрозах фізичною розправою, агресивній поведінці, ОСОБА_1 неодноразово притягали до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначає, що вчинення насильства відносно дітей, а також відносно неї в присутності дітей могло завдати шкоду психологічному та фізичному здоров`ю дітей. 04 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 складено терміновий заборонний припис, яким зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Вжиті заходи впливу на кривдника не впливають належним чином на його поведінку та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо неї та дітей, оскільки ОСОБА_1 продовжує систематично проявляти безпідставні прояви агресії щодо неї та дітей. Одним з прав постраждалої особи є право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

З наведених підстав просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на 6 місяців, яким визначити наступні обмеження його прав:

-заборонити ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_1 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_5 якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати їх та у будь-який спосіб спілкуватися з ними;

-заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_2 та неповнолітнім сином ОСОБА_5 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04 листопада 2024 рокузаяву задоволено.

Видано обмежувальний припис, яким заборонено ОСОБА_1 протягом шести місяців:

наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ;

особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , якщо вони та за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати їх та в будь-який спосіб, спілкуватися з ними;

вести листування, телефонні переговори в тому числі надсилати смс - повідомлення з ОСОБА_2 та неповнолітнім сином ОСОБА_5 або контактувати через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що заочне рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що заяву про видачу обмежувального припису може подати особа, яка постраждала від домашнього насильства або її представник, або батьки та інші законні представники дитини, інші її родичі, а також орган опіки та піклування в інтересах дитини, якщо така постраждала від домашнього насильства, однак в них з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склалися якнайкращі відносини, тому він не є потерпілим від домашнього насильства, а адвокат Гуменюк О.Р., діючи від імені ОСОБА_2 , не уповноважений на подання заяви про видачу обмежувального припису з підстав чинення домашнього насильства, яке, на думку заявника, він вчиняє відносно їх сина. Крім того, в поданій заяві про видачу обмежувального припису не наведено жодних обставин вчинення ним домашнього насильства щодо його сина та не представлено доказів, які б підтверджували факти вчинення домашнього насильства щодо сина. Зазначає, що з поданих заявником постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності лише одна стосується ОСОБА_2 , а інші його повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також зверталася до суду із заявою про застосування відносно нього обмежувального припису, однак у задоволенні її заяви відмовлено. Вважає, що метою подання заяви про застосування обмежувального припису є отримання судових рішень про видачу обмежувального припису щодо нього з метою позбавлення його житла. Обмежувальний припис повинен застосовуватися з метою забезпечення безпеки потерпілого і унеможливлення вірогідного продовження вчинення домашнього насильства в майбутньому. Домашнє насильство, яке викликає необхідність застосування обмежувального припису необхідно відрізняти від конфлікту між особами. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_2 в присутності неповнолітнього сина ОСОБА_5 , вважав високим ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, і що такі ризики є реальними, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту заявника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 листопада 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Червонограда Львівської області.

Згідно свідоцтв про народження серія НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно.

Витягами з реєстру територіальної громади № 2024/012405238, № 2024/012405275, № 2024/012406193 від 14 жовтня 2024 року та № 2024/01229458 від 04 жовтня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_2 , а також діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 ./012405275, № 2024/012406193 від 14.10.2024 та № 2024/01229458 від 04.10.2024.

Копією паспорта серія НОМЕР_5 підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, її чоловік, ОСОБА_1 , з 2023 року вчиняє щодо неї та дітей домашнє насильство, що полягає у словесних образах, приниженні, погрозах фізичною розправою, агресивній поведінці.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_1 неодноразово допускав прояви домашнього насильства, у зв`язку з чим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Так, постановою Червоноградського міського суду Львівської області 16 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 07 вересня 2023 року близько 23:00 год, в стані алкогольного сп`яніння, за місцем спільного проживання, вчинив психологічне домашнє насильство відносно дочки ОСОБА_3 , а саме словесно погрожував, обзивав нецензурними словами, чим вчини правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2КУпАП.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області 10 вересня 2024 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. В даній справі судом встановлено, що 22 серпня 2024 року о 17:00 год за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив сварку з дружиною, в ході якої ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, поводив себе агресивно, дебоширив у квартирі, чим вчинив психологічне насильство в присутності неповнолітнього сина, чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області 14 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Судом встановлено, що ОСОБА_1 22 вересня 2024 року о 21:15 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_3 , а саме: обзивав нецензурними словами, принижував, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

14 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 340449, відповідно до якого постраждалою особою є дружина останнього - ОСОБА_2 . Відносно ОСОБА_1 застосовано наступні заходи термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У постанові від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який задовольняючи заяву виходив із встановлених судом обставин про те, що з 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скалися неприязні відносини, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_2 в присутності дітей, зокрема, неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Такі висновки суду першої інстанції, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не спростовані ОСОБА_1 належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчиняв психологічне насильство в сім`ї, яке проявлялося в агресивності його поведінки, неодноразових, впродовж тривалого часу словесних образах, погрозах, приниженні та залякувані ОСОБА_2 , що відбувалося і в присутності неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , що викликало у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку, безпеку членів сім`ї, спричинило емоційну невпевненість, сумніви у здатності захистити себе.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_1 кривдником у розумінні статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Доводи апеляційної скарги про те, що в поданій заяві про видачу обмежувального припису не наведено жодних обставин вчинення ним домашнього насильства щодо сина, ОСОБА_5 та не надано доказів, які б підтверджували факти вчинення домашнього насильства щодо нього, є безпідставними, оскільки такі спростовуються постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 10.09.2024 року.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження покращення відносинміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не надав критичної оцінки агресивності своїх дій, що вказує на високий ступінь ризику повторення ним таких дій, що може поглибити (збільшити) психоемоційні страждання та переживання ОСОБА_2 та їх сина.

На думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що з наданих заявником постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності лише одна стосується ОСОБА_2 , а інші його повнолітньої дочки ОСОБА_3 , оскільки суд першої інстанції, дослідивши надані учасниками справи докази, встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно існують неприязні конфлікті відносини, що мають наслідком вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 .

Висновки суду першої інстанції про вчинення домашнього насильства щодо постраждалої особи ОСОБА_2 , кривдник ОСОБА_1 не спростував належним та допустимими доказами, а відтак суд першої інстанції підставно задовольнив заяву ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 20.02.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк