Номер провадження: 22-ц/813/2148/25
Справа № 501/1973/23
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді ДришлюкаА.І., суддів ГромікаР.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Губарові Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі справу за апеляційною скаргою Одеського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2024 року в цивільній справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси в особі правонаступника Одеського квартирно-експлуатаційного управління Командування сил логістики Збройних Сил України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (третя особа: Військова частина НОМЕР_1 ) про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2023 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси в особі правонаступника - Одеського квартирно-експлуатаційного управління Командування сил логістики Збройних Сил України звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив суд усунути перешкоди у праві користування та розпоряджання приміщенням № 1, переобладнаному для тимчасового проживання, що розташоване за адресою: в/м Іллічівськ-2, будівля ГП № 3, шляхом виселення вищевказаних відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач в особі правонаступника здійснює контроль за використанням житлового фонду Міністерства Оборони України. Звертає увагу, що приміщення № 1, переобладнане для тимчасового проживання та розташоване за адресою: в/м Іллічівськ-2, будівля ГП № 3, належить на праві власності в/ч НОМЕР_2 . Позивач повідомив, що відповідачі по справі вселились в спірне житлове приміщення з усної згоди командира в/ч НОМЕР_2 , між тим, військова частина НОМЕР_2 у 2005 році ліквідована, а її правонаступником є військова частина НОМЕР_1 . Позивач, наголошує на тому, що, в ході перевірки законності проживання громадян у службовому житлі Збройних Сил України та Міністерства Оборони України було встановлено, що у вищевказаному спірному житловому приміщенні без оформлення дозвільних документів проживають: ОСОБА_1 , 1962 р.н., дружина ОСОБА_2 , 1968 р.н, син ОСОБА_3 , 1988 р.н., син ОСОБА_4 , 1994 р.н., які у військовій частині не працюють, дозволу на проживання від в/ч НОМЕР_1 не отримували, військова частина НОМЕР_1 не може виконувати договірні умови щодо надання комунальних послуг відповідачам, а отже, на думку позивача, відповідачі не мають законних підстав на проживання у службовому житлі і зобов`язані звільнити займане житлове приміщення. Тому, посилаючись на вказані обставини та положення ст. 47 Конституції України, ст. 109, ч. 3 ст. 116, 124, 127, 128 ЖК України, ст. 8 Конвенції 1950 року, позивач, просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з вказаного службового житлового приміщення (т. 1, а.с. 1-7).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.06.2024 року вирішено у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (т. 1, а.с. 146-150).

27.06.2024 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу Одеського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03.06.2024 року (т. 1, а.с. 153-200).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2024 року (головуючий суддя Коновалова В.А.) заяву Одеського квартирно-експлуатаційного управління про продовження строку на усунення недоліків було залишено без розгляду, а апеляційну скаргу - повернуто апелянту(т. 2, а.с. 30-31).

19.08.2024 року Одеське квартирно-експлуатаційне управління направило через підсистему «Електронний суд» заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03.06.2024 року. До заяви представником апелянта долучено апеляційну скаргу, довіреність, виписку з ЄДР, положення ОКЕУ, наказ про самопредставництво, докази направлення копії апеляційної скарги учасниками справи та квитанцію про сплати судового збору (т. 2, а.с. 36-67).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2024 року справа була розподілена на колегію суддів: головуючого суддю Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д. (т. 2, а.с. 71).

16.09.2024 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано заяву Одеського квартирно-експлуатаційного управління про усунення недоліків, до якої долучено апеляційну скаргу в новій редакції, довіреність у порядку передоручення, витяг та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, квитанції про сплату судового збору, а також докази направлення копії апеляційної скарги учасникам справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає його неповним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Виклавши обставини справи, апелянт повідомляє, що на виконання директиви Міністерства оборони України військове містечко «Іллічівськ 1(2)» наразі виведено із розпорядження військової частини НОМЕР_1 та передано до іншого військового формування з метою виконання покладених на них завдань. При цьому, будь-яких дозволів на проживання ОСОБА_1 та членам його сім`ї на території військового містечка або на використання нежитлових приміщень даного містечка, військова частина НОМЕР_1 не надавала. В той же час, відповідача листом командира в/ч НОМЕР_1 було повідомлено, що у в/ч НОМЕР_1 відсутня можливість виконувати договірні умови щодо надання та оплати комунальних послуг, які були раніше укладені з ОСОБА_1 та попереджено останнього про необхідність звільнити зайняті приміщення. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачу та членам його сім`ї спірного приміщення як службового у встановленому законом порядку. У зв`язку із цим, на думку апелянта, відповідачі самовільно займають спірні приміщення та без достатніх на те правових підстав. Тому, апелянт вважає, що наведені судом першої інстанції положення ст. 8 Конвенції не можуть бути застосовані в даному випадку до спірних правовідносин. З огляду на викладене в апеляційній скарзі, апелянт просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути із відповідачів судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 12883,20 грн (т. 2, а.с. 78-94).

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 30.09.2024 року апелянту було поновлено пропущений строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 101-104) та справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 105).

Сторони своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 9, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судове засідання з`явився представник апелянта Гамоліна Наталія Петрівна, апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, оскаржуване рішення просила скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний судом встановлено наступні обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що посилання позивача та його представника у позові на положення ч. 3 ст. 116 ЖК України, тобто, на підставу того, що відповідачі зайняли жиле приміщення самоправно є безпідставними, оскільки дозвіл на вселення відповідачів у спірне житлове приміщення надано житловою комісією військової частини НОМЕР_2 .

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Наявними матеріалами справи встановлено, що унаслідок організації переобладнання вивільнених будівель під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців, відповідачі проживають у будівлі ГП №3, клуб (на даний час вказана будівля, знаходиться на території військового містечка, в усіх документах, технічних і правовстановлюючих, наданих сторонами, вона зазначена як приміщення переобладнане для тимчасового проживання, складається з трьох кімнат, та відповідачі потребують поліпшення житлових умов) (т. 1, а.с. 55-72).

Згідно протоколу № 3, дане приміщення було виділено відповідачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї на підставі рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 01.04.2002 року, та закріплено приміщення у клубі в/ч НОМЕР_2 . При цьому, з даного протоколу також вбачається, що вирішено клопотати перед начальником Херсонської КЕЧ про видачу ордерів переліченим в даному протоколі особам на службове житло, в тому числі й відповідачу ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 56).

Вищенаведені обставини, а саме щодо виділення відповідного службового приміщення для проживання, в тому числі й факт проживання відповідача з сім`єю у виділеному останньому приміщені підтверджується в свою чергу директивою Міністра Оборони України від 13.06.2001 року, довідками КЕВ м. Одеса, договором про відшкодування витрат за споживання електроенергії від 21.11.2016 року, розрахунковими книжками по сплаті комунальних послуг, довідкою про перевірку житлових умов від 14.03.2023 року, актом №645/1 складеним в/ч НОМЕР_1 , рапортом командира в/ч НОМЕР_1 від 12.03.2020 року, довідкою про перевірку житлових умов від 14.12.2007 року (а.с.8-14, 23, 65, 67-72).

При цьому, сам факт проживання відповідача та членів його родини в адміністративній будівлі за адресою в/м Іллічівськ-2, будівля ГП № 3, належній в/ч НОМЕР_2 , яка у подальшому була ліквідована, та яке було виділено відповідачу на підставі рішення житлової комісії даної військової частини, з серпня 1999 року підтверджується й позивачем по справі. З довідки військової частини НОМЕР_2 також вбачається, що відповідач ОСОБА_1 проживає на території військового містечка з серпня 1999 року(т. 1, а.с. 60). З огляду на наведене в своїй сукупності, доводи апелянта щодо самоправного зайняття відповідачем вищевказаного службового приміщення відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані та нічим не підтверджені, в тому числі й відповідні посилання на застосування в даному випадку положень ст. 116 ЖК України.

Разом з тим, положення ст. 125 ЖК України в свою чергу містить перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, в тому числі й особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. п. 1.5., 2.1 Наказу Міноборони від 06 жовтня 2006 року № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» (редакція на час виникнення правовідносин), військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання житлового приміщення зареєструватися за місцем знаходження військової частини, а в разі її розформування - за місцем знаходження військового комісаріату. Військовослужбовцям та членам їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла надаються службові житлові приміщення. Службове житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.

Згідно п. 26 розділу 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380, не підлягають виселенню з гуртожитку (сімейного гуртожитку) без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 Житлового кодексу України, в тому числі й особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 18.07.2007 року відповідач, підполковник ОСОБА_1 , звільнений у запас за п.п. «в» пункту 63 (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України від 07.11.2003 року № 1053/2001. Вислуга років відповідача на час звільнення складає 25 років 2 місяці, пільгова 26 років 2 місяці. ОСОБА_1 звільнений із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства Оборони України (т. 2, а.с. 56 зворот). При цьому, наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у власності відповідача іншого житлового приміщення, вказаних доказів позивачем в свою чергу також на адресу суду не надано. Відповідно, з огляду на вищенаведені положення ст. 125 ЖК України та, враховуючи вислугу років відповідача, відсутність у останнього будь-якого іншого жилого приміщення, посилання апелянта на наявність підстав для виселення відповідача та його сім`ї з наданого службового приміщення у зв`язку зі звільненням, також відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції щодо відсутності в даному випадку підстав для задоволення позовних вимог, будь-яких інших належних та обґрунтованих доводів апелянтом наведено не було, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення та оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 20 лютого 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.