Справа № 127/4870/25
Провадження № 2-н/127/671/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Воробйов В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу, враховуючи наступне.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 3 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до положень ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже вказаною статтею сімейного закону визначено суб`єктний склад осіб, які в інтересах дітей мають можливість звернутись до суду в порядку наказного провадження з вимогою про стягнення аліментів та умови, за яких ці особи можуть звернутися до суду.

Зі змісту заяви слідує, що ОСОБА_1 , яка є матір`ю дитини, звертається в порядку наказного провадження із вимогами про стягнення аліментів на її утримання до батька дитини, вказуючи, що дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю.

Натомість подана заява не містить зазначення необхідних належних та достатніх доказів в підтвердження обґрунтування таких вимог.

Заявник в підтвердження своїх вимог надає копію паспорта заявника та витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання дитини, з яких вбачається їх місце проживання за різними адресами. Інших доказів на підтвердження проживання дитини з матір`ю, до суду не надано.

При цьому слід зазначити, що матеріали заяви не містять доказів на підтвердження відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини та порядку участі батьків у вихованні та утриманні дитини.

Отже, за відсутності належних доказів, враховуючи предмет вимог, не можливо встановити яким саме чином виникає/порушується майнове право дитини на утримання, ким із батьків по ступеню участі та у якій мірі при невиконанні/неналежному виконанні своїх обов`язків щодо утримання дитини, при тому, що саме одним із батьків в інтересах дитини подається до суду заява про видачу судового наказу.

Відповідно до ст. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Відтак, зазначена вище заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Слід також врахувати, що при зверненні з вимогами про стягнення аліментів на дитину саме в наказному провадженні на підставі документально підтверджених доказів встановлюється безспірність вимог, та відсутня можливість додаткової перевірки всіх обставин справи з дослідженням нових доказів, у т.ч. по доведенню факту проживання дитини із заявником. Судовий наказ є особливою формою цивільного судочинства в межах якої суд позбавлений можливості додатково збирати докази та додатково з`ясовувати обставини правовідносин, а тому враховуючи те, що заява подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України, що позбавляє можливості розглянути заяву по суті, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з боржника аліментів на утримання дитини та роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення до суду з такою самою заявою в порядку наказного провадження, після усунення її недоліків (ч.1 ст. 166 ЦПК України).

Керуючись п.1 ч.1 ст. 165, ч.1 ст. 166, ст. 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити заявникові його право на повторне звернення до суду з цією заявою в порядку наказного провадження після усунення недоліків, які слугували причиною для відмови у видачі судового наказу або ж у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: