Справа № 681/1482/24
Провадження 2/681/110/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У грудні 2024 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.02.2020, що виникла станом на 27.11.2024 в розмірі 23093,14 грн., яка складається з: 13323,51 грн заборгованість за кредитом, 9769,63 грн. заборгованість по відсотках, а також судовий збір в сумі 3028 грн.

В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що 05.02.2020 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт, а також на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того позивач зазначив, що всі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту. АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а тому у нього виникла заборгованість у вказаному вище розмірі.

Згідно ухвали судді від 23.12.2024 у справі відкрито провадження, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Відповідачу копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими документами надсилались судом за зареєстрованою адресою місця проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою відділення Укрпошти, що адресат відсутній за вказаною адресою, однак за положеннями п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається врученим. У встановлений судом строк ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 став клієнтом АТ «Акцент-Банк», у зв`язку з чим уклав договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» від 05.02.2020, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення, погодився з його умовами та погодився отримати примірник договору шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Крім того відповідач погодився з тим, що зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку.

АТ «Акцент-Банк» відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок та видало наступні картки: № НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2024 року та № НОМЕР_2 зі строком дії до грудня 2031 року; 05.02.2020 за кредитним договором від 05.02.2020 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000 грн., який 27.12.2023 зменшено, а 29.03.2024 збільшено до суми 13400 грн., про що свідчать дані довідок за картами та за лімітами.

Позивач посилається на те, що ним виконано свої зобов`язання за кредитним договором та надано відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору, проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами, тобто не виконав зобов`язання за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Акцент-Банк» та стало приводом для звернення до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає про таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII).

За змістом ч.2 ст.9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтовуючи своє право вимоги АТ «Акцент-Банк» зазначив, що ОСОБА_1 був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підтвердження цього, позивач надав підписану відповідачем анкету-заяву від 05.02.2020, довідки про видані картки та встановлені кредитні ліміти, розрахунок заборгованості за договором, а також посилався на витяг з Умов і правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Тарифи, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», як невід`ємні та погоджені відповідачем частини укладеного договору.

Так, в анкеті-заяві, яка підписана ОСОБА_1 вказано, що між сторонам укладено договір про надання банківських послуг.

З даних довідок за картами та за лімітами вбачається відкриття позивачем для ОСОБА_1 рахунку, видача карток та встановлення кредитного ліміту.

Однак, судом встановлено що підписана відповідачем анкета-заява не містить процентної ставки за користування наданими кредитними кошти.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсотках. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.02.2020, Банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, тарифи користування кредитною картою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена», а також паспорт споживчого кредиту.

Дійсно, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, а також тарифи по картці, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.

Однак названі документи не підписані відповідачем та матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст.263ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 05.02.2020 слідує, що в ньому зазначені всі обумовлені умови кредитування, зокрема строки, процентна ставка, штрафи тощо.

Паспорт споживчого кредиту не підтверджує домовленості АТ «Акцент-Банк» та відповідача про істотні умови кредитного договору, оскільки містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, відсутні дані щодо фактичного ліміту, річна процентна ставка обчислена на основі припущення, тоді як умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті і залежатимуть від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача.

Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2021

Більше того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі, а також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено вище, анкета-заява, підписана відповідачем не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, а також посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

Також матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті споживчого кредиту умов були прийняті відповідачем. Тому паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний судом належним доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, зокрема щодо сплати заборгованості за процентами.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ «Акцент-Банк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання щодо сплати відсотків та є неналежним доказом в цій частині.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за відсотками, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття відповідачем умов і тарифів кредитування.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне.

Позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача за тілом кредиту надано розрахунок заборгованості, за даними якого за клієнтом ОСОБА_1 за договором № б/н від 05.02.2020 станом на 27.11.2024 існує заборгованість за кредитом в розмірі 13323,51 грн.

Однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру використаних відповідачем кредитних коштів, а з вказаного вище розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 сплачувались кошти на погашення заборгованості в загальній сумі 57080 грн 66 коп., що значно перевищує суму встановленого кредитного ліміту.

Враховуючи, що відповідачем вчинялись дії на погашення заборгованості за кредитним договором, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір використаних відповідачем кредитних коштів, суд позбавлений можливості перевірити правомірність нарахування позивачем заборгованості за кредитом в заявленому ним розмірі.

Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не є належним та достатнім доказом з огляду на вимоги ч.1 ст.77 ЦПК України, оскільки відповідний розрахунок не свідчить про наявність заборгованості у розмірі зазначеному у розрахунку та не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій з використання кредитних коштів.

Такий висновок також узгоджується з постановами Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15, від 17.12.2021 року у справі № 278/2177/15-ц.

При цьому, суд також зауважує, що належними доказами, які підтверджують отримання кредитних коштів, їх погашення, наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (постанова Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц).

Разом з тим, пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018року №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Однак, вказаний доказ - виписка про рух коштів не був наданий позивачем АТ «Акцент-Банк» до суду.

З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом позивач не надав належних та допустимих доказів, в тому числі, виписки з особового рахунку відповідача, суд дійшов висновку, що факт невиконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором б/н від 05.02.2020 в заявленому АТ «Акцент-Банк» розмірі 13323,51 грн, не доведені, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81,141, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовити.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач акціонерне товариство «Акцент-Банк», ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, поштовий індекс 49074.

Відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: