П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року місто Київ

справа № 369/11527/24

провадження № 22-ц/824/2033/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Височанської Н.В.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Теслею Степаном Миколайовичем,

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2024 року, постановлену у складі судді Янченко А.В.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до відповідачки, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень на рід об`єктів нерухомого майна, на які в порядку забезпечення позову просив накласти арешт та заборонити будь-яким особам у будь-якій спосіб вчиняти будь-які дії, направлені на розпорядження та відчуження, укладення будь-яких правочинів, примусову реалізацію, звернення стягнення, а також вчинення будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, пов'язаних з відчуженням, поділом/об`єднанням щодо нерухомого майна.

В обгрунтування вимог заяви посилався на те, що ОСОБА_2 є єдиним власником спірного майна та в будь-який час може відчужити спірне майно, що в подальшому призведе до утруднення виконання можливого рішення сущду, або матиме розширення суб`єктивного складу учасників та призведе до неможливості ефктивного захисту прав позивача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Тесля С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає про те, що ухвала постановлена з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а ьакож без врахуванням висновків щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що між сторонами існує спір щодо звернення стягнення на іпотечне майно та реєстрації права власності за іпотекодержателем в позасудовому порядку.

Висновок суду першої інстанції про неспівмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам не відповідають вимогам процесуального закону та усталеній правовій позиції Веоховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Тесля С.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання не з`явилися учасники справи, про день та час розгляду справи повідомлені шляхом направлення судових повідомлень до електронних кабінетів представників сторін, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції ( а.с.225, 226). Приватний нотаріус Вишгородського нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М. повідомлена шляхом направлення судового повідомлення на електронну пошту ( ас.227). Причини своєї неявки учасники справи суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки судове рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Предметом позову у цій справі є визнання незаконним та скасування рішень приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М. про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 25 серпня 2023 року за індексним номером 64027583 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - зблокований житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями громадського призначення, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ; про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:5052, площею 0,0334 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - зблокований житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями громадського призначення, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 ; про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:5056, площею 0,0227 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:5053, площею 0,0232 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:5057, площею 0,0338 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив із того, такий захід забезпечення позову як накладення арешту не є співмірним позовній вимозі про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач здійснює реальні заходи щодо продажу спірного майна, відповідно суд вважав не доведеним, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі №755/5333/20, провадження № 61-17180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

ОСОБА_1 у своїй заяві про необхідність забезпечення позову посилався на те, що ОСОБА_2 є єдиним власником спірного майна та в будь-який час може відчужити спірне майно.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 реальних дій по відчуженню спірного майна. Самі по собі лише твердження заявника про потенційну можливість відчуження спірного майна відповідачем не є достатньою підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у спосіб заборони будь-яким особам у будь-якій спосіб вчиняти будь-які дії, направлені на розпорядження та відчуження, укладення будь-яких правочинів, примусову реалізацію, звернення стягнення, а також вчинення будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, пов`язаних з відчуженням, поділом/об`єднанням щодо нерухомого майна.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, враховуючи предмет позову у цій справі та захід забезпечення позову у вигляді арешту на спірне майно, який також просить застосувати позивач, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий захід не є співмірним позовній вимозі про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Теслею С.М. про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі.

Окрім того, слід зазначити, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 вересня 2023 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 5 березня 2024 року, вжиті заходи забезпечення позову ОСОБА_1 про накладення арешту на спірне майно , за виключенням двох земельних ділянок з кадастровими номерами :01:004:5053 та :01:004:5057.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371, 367, 374, 375, 381-384, 390, 435 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Теслею Степаном Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус