КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №375/2068/24 Головуючий у 1 інстанції: Антипенка В.П.
провадження №22-ц/824/6240/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Слюсар Т.А., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року до Рокитнянського районного суду Київської області заявник подав скаргу, в якій просив визнати дії посадових осіб Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в частині не зняття арешту з майна ОСОБА_1 при завершенні виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу №2-П-143, виданого 08.12.2009 року Рокитнянським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором у сумі 9 435,94 гривень неправомірними. Зобов`язати Рокитнянський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 шляхом внесення відповідних даних до Державного реєстру обтяження нерухомого майна та Єдиного реєстру боржників.

Свою скаргу ОСОБА_1 обгрунтовував тим, що у Рокитнянському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у період від 06.07.2011 року до 08.06.2012 року перебувало виконавче провадження АСВІІ НОМЕР_1, відкрите на підставі судового наказу №2-н-143, виданого 08.12.2009 року Рокитнянським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором у розмірі 9 435,94 гривень.

З метою забезпечення виконання рішення суду 06.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, дані про арешт внесено до Державного реєстру обтяження нерухомого майна.

08.06.2012 року відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження завершено у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Вищевказаний виконавчий документ повторно на виконання до Рокитнянського відділу ДВС не пред`являвся. На даний час виконавче провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 на виконанні не перебуває, та рекомендовано звернутися для зняття арешту до суду.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким скаргу задовольнити.

Скаргу обгрунтовано тим, що ухвала Рокитнянського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав:

Так, відповідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404 - VIII (далі Закон №1404) виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону №1404 строки встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Згідно частини 4 статті 12 Закону №1404 строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Матеріали виконавчого провадження знищені через закінчення терміну зберігання.

Заяви про заміну сторони виконавчого провадження та про видачу дубліката виконавчого листа до Рокитнянського районного суду Київської області не надходила. Арешт на все нерухоме майно, накладений в рамках виконавчого провадження АСВП

НОМЕР_1, на даний час вже не існуючого виконавчого провадження - не знято.

Отже, з вищевикладеного та відповідно до ст.12 Закону №1404 строк для пред'влення виконавчого документа до виконання сплинув. Арешт майна безпідставний і невиправданий. Наявність протягом тривалого часу (майже 13 років) нескасованого арешту на все нерухоме та рухоме майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном. Не зняття Рокитнянським відділом ДВС арешту з мого майна у виконавчому провадженні саме за обставинами цього виконавчого провадження є протиправною його бездіяльністю, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов?язання Рокитнянського відділу ДВС зняти арешт з мого майна.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно зі статтею 48 цього Закону. Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження: наслідки завершення виконавчого провадження були визначені у статті 50 Закону №606-XIV, чинному на час виникнення спірних правовідносин, яка, зокрема, передбачала зняття арешту з майна боржника.

Аналогічна позиція закріплена в ст.40 діючого на даний Закону України «Про виконавче провадження».

Тому, вважає, що на даний час відсутні законні підстави для продовження існування арешту всього майна, належного ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи скаргу без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що стягувач - ПАТ «Банк «Київська Русь» на даний час перебуває у процесі припинення, однак ця процедура не завершена. Право ОСОБА_1 на розпорядження належним йому майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання рішення суду - яке він досі не виконав.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що в період від 06.07.2011 року до 08.06.2012 року перебувало виконавче провадження АСВІІ НОМЕР_1, відкрите на підставі судового наказу №2-н-143, виданого 08.12.2009 року Рокитнянським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором у сумі 9 435,94 гривень.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження 27661161, його завершено 08.06.2012 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до відомостей із Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 11451367, підстава обтяження: постанова Рокитнянського відділу ДВС від 06.07.2011 року НОМЕР_1. Номер запису про обтяження після перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19505356.

Рокитнянський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області 13.12.2024 року повідомив суд, що виконавче провадження по даній справі знищено шляхом спалювання.

Відомостей про виконання судового наказу №2-н-143, виданого Рокитнянським районним судом Київської області 08.12.2009, матеріали справи не містять.

Встановлено, що у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження за закінченням строку зберігання, судом досліджено відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних судом, у тому числі від заявника.

За ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з п. «а» ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відмову органу ДВС про зняття накладеного арешту на майно заявник отримав 25.11.2024 року, а скаргу до суду подав 29.11.2024 року.

Отже, строк оскарження, встановлений п. «а» ч.1 ст.449 ЦПК України, заявником не було порушено.

Крім того, при вирішенні даного спору, суд застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, зі змінами, (далі Закон №606), який діяв на дату виникнення спірних правовідносин (накладення арешту та дату виникнення підстави для його скасування).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону №606 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону (ч.5 ст.47 Закону №606).

На підставі викладеного та з огляду на норми Закону №606, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Державний виконавець, відмовляючи скаржнику у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , керувався нормами Закону №1404, проте мав керуватися Законом №606 (відповідно до п.7 р. ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404). Проте, вказане не впливає на підставу відмови у знятті арешту, оскільки норма в Законі №1404 є ідентичною нормі, якою керувався державний виконавець.

З врахуванням положення п.2 ч.1 ст.47 Закону №606, повернення виконавчого документа стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606 (у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів), тобто, виконавчі провадження не є закінченими, а тому відсутні підстави для застосування правових наслідків, передбачених

ч.2 ст.50 Закону №606, у вигляді зняття арешту.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15, від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17, від 01 серпня 2019 року у справі № 754/15469/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд звернув увагу скаржника також і на те, що давності виконання рішення суду, за спливом якого воно виконанню не підлягає, законодавством не передбачено.

Стягувач - ПАТ «БАНК «Київська Русь» на даний час перебуває у процесі припинення, однак ця процедура не завершена.

Виходячи з наведеного, право ОСОБА_1 на розпорядження належним йому майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання рішення суду, яке він досі не виконав.

Згідно з ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані дії державного виконавця є правомірними, а тому вимоги скарги до задоволення не підлягали.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Рокитнянського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: