Справа № 592/1363/25
Провадження № 6/592/31/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми в складі: головуючого - судді Онайка Р.А., з участю секретаря судового засідання Каплін А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Суми заяву Товариства з обмеженою відповідальність «ЕНЕРА СУМИ» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню,-

у с т а н о в и в:

13.02.2025 до Ковпаківського районного суду м.Суми надійшла заява ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» про визнання виконавчих документів по справі №592/1363/25 про стягнення з ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» 91756,43 грн заборгованості за договором та 242,24 грн судових витрат по сплаті судового збору такими, що не підлягають виконанню.

Свою заяву обґрунтовує тим, що згідно з наказом Ковпаківського районного суду м.Суми від 30 січня 2025 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «ЕНЕРА СУМИ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом приватним домогосподарством №126-К за період з 01.01.2024 по 22.01.2025 у розмірі 91756,43 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 242,24 грн. 03 та 11 лютого 2025 у добровільному порядку на користь ОСОБА_1 ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» було сплачено заборгованість за договором про купілю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №126-К за період з 01.01.2024 по 22.01.2025 в сумі 91756,43 грн. 11 лютого 2025 ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» було сплачено на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 186,53 грн; на виконання вимог Податкового кодексу України ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» сплачено в дохід держави військовий збір у сумі 12,11 грн та податок з доходів фізичних осіб в сумі 43,60 грн, що утримані з відшкодуванням судового збору по сплаті.

19.02.2025 від ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому він заперечує проти заяви ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню в частині стягнення судових витрат в сумі 242,24 грн, оскільки згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 компенсація судових витрат за соєю правовою природою є відшкодуванням, передбаченим законом і фактично є формою відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної особі неправомірними діями іншої сторони, які особа зазнала у зв`язку зі зверненням з судовим захистом.

Крім того від Моргуна В.В. надійшла заява про розподіл /відшкодування /компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій просить здійснити розподіл судових витрат шляхом стягнення з ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» витрат на прибуття в судове засідання 1500 грн (на паливо для автомобіля).

Судове засідання 19.02.2025 відкладене за клопотанням представника ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».

21.02.2025 від представника ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» надійшли додаткові пояснення, згідно яких боржник вказує, на відсутність повноважень Моргуна В.В. на представництво інтересів заявника, оскільки довіреність посвідчена нотаріально, заперечує проти вимоги ОСОБА_2 щодо розподілу судових витрат на прибуття в судове засідання в сумі 1500,00 грн, оскільки згідно ч. 1 ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту несуть сторони, які не є учасниками судового провадження у справах наказного провадження. Також вказує, що про обов`язок сплати податків з відшкодованої суми судового збору зазначено в роз`ясненні ДПС України.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Однак, від ОСОБА_1 та її представника надійшли заяви, в яких просять розглянути заяву у їх відсутність заяву не підтримують та просять здійснити розподіл судових витрат. Інші учасники справи причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Учасники в судове засідання не з`явилися, однак неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви відповідно до ч.3 ст.432 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 432, 435 цього Кодексу

Відповідно до ч.1 ст.432ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок щодо підстав визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, які прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Сутність процедури визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Згідно судового наказу Ковпаківського районного суду м.Суми №592/1363/25 від 30.01.2025 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «ЕНЕРА СУМИ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом приватним домогосподарством №126-К за період з 01.01.2024 по 22.01.2025 у розмірі 91756,43 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 242,24 грн (а.с.25).

Відповідно до платіжної інструкції №448519 від 11.02.2025 ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» сплатила на користь стягувача витрати по сплаті судового збору 186,53 грн, а відповідно до виконавчого документу витрати по сплаті судового збору становлять 242,24 грн. Крім того ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» сплачено в дохід держави військовий збір у сумі 12,11 грн та податок з доходів фізичних осіб в сумі 43,60 грн, що утримані з відшкодування судового збору.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України визначено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Аналізуючи наведені положення, суд зазначає, що судові витрати можна визначити як законодавчо врегульовану сплату грошових коштів за рахунок сторін по справі, що пов`язана із необхідністю розгляду та вирішення судом справи.

При цьому, можливість отримання особою компенсації понесених судових витрат законодавчо передбачена лише у разі підтвердження судом факту порушення відповідачем (боржником) прав позивача (заявника), а отже фактично передбачає компенсацію збитків/матеріальної шкоди стороні, права якої порушено.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку із зверненням за судовим захистом.

За таких обставин, вирішуючи питання необхідності оподаткування доходу у вигляду отриманих платником податків сум відшкодування судових витрат, враховується положення абз. «а» п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, яким передбачені виключення із переліку оподатковуваних доходів, зокрема суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди в розмірі, визначеному законом (ЦПК України).

Аналогічного висновку дійшов Другий апеляційний адміністративний суд в постанові від 22.01.2020 у справі №520/2925/19 (ухвалою Касаційного адміністративного суду від 18.03.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження) щодо оскарження податкової консультації Головного управління ДФС у Харківській області.

Оскільки отримане платником податків сум відшкодування судових витрат не є оподатковуваним доходом, божник помилково перерахував 12,11 грн та 43,60 грн в рахунок держави, а не на користь стягувача.

Доводи боржника про роз`яснення на сайті ДФС не можуть біти прийняті до уваги, роз`яснення на сайті ДФС не є нормативно-правовим документом та воно не містить доводів щодо наявності чи відсутності підстав для застосування абз. «а» п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Разом з тим, ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» було сплачено заборгованість за договором про купілю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №126-К за період з 01.01.2024 по 22.01.2025 в сумі 91756,43 грн, що підтверджується наданими боржником платіжними інструкціями від 03.02.2025 №440858, від 11.02.2025 №448513, від 11.02.2025 №448514, від 11.02.2025 №448515, від 11.02.2025 №448516, від 11.02.2025 №448517, від 11.02.2025 №448518, заперечень щодо чого від стягувача не надійшло.

Інших матеріально-правових та процесуально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, судом не встановлено.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» підлягають частковому задоволенню, оскільки боржника щодо сплати заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом приватним домогосподарством №126-К за період з 01.01.2024 по 22.01.2025 у розмірі 91756,43 грн на теперішній час, до відкриття виконавчого провадження не є відсутнім у зв`язку з добровільним виконанням.

Заявлена ОСОБА_2 вимога про стягнення з ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» витрат на прибуття в судове засідання 1500 грн не може бути задоволена оскільки:

1. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 62 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. У разі задоволення заявленого клопотання щодо посвідчення довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається, суд постановляє ухвалу, яка зазначається секретарем судового засідання у протоколі судового засідання, а довіреність або засвідчена підписом судді копія такої довіреності приєднується до справи.

Надана ОСОБА_1 довіреність ОСОБА_2 , підписана електронним підписом, не посвідчена, як того вимагає ч. 2 ст. 62 ЦПК України нотаріально, також Немолот К.С. не заявляла клопотання про посвідчення довіреності судом, тому ОСОБА_2 не надані суду документи, що підтверджують його повноваження як представника, а отже відстутні підстави вважати, що він приїздив в м. Суми як представник Немолот К.С.

2. Ч. 1 ст. 138 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 ЦПК України, сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представник має право на компенсацію від іншої сторони за втрачений заробіток чи відрив від звичних занять, однак стягнення на користь сторони чи її представника витрат, пов`язаних із явкою представника позивача до суду, положеннями ч. 2 ст. 138 ЦПК України не передбачено.

Отже, заявлені витрати пов`язані із прибуттям до суду в судове засідання є безпідставними, а тому не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальність «ЕНЕРА СУМИ» про визнання виконавчого документу такими, що не підлягають виконанню справі 592/1363/25 задовольнити частково.

Визнати судовий наказ судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2025 №592/1363/25 таким що не підлягає виконанню в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ», адреса: м. Суми, вул. Реміснича, 35, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №126-К за період з 01.01.2024 по 22.01.2025 у розмірі 91756,43 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду безпосередньо або через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Р.А. Онайко