КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2828/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, учасники справи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Розпутенка Романа Андрійовича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року в складі судді Ключника А. С.,

встановив:

16.09.2024 ОСОБА_1 в особі представника Розпутенка Р. А. через систему "Електронний суд" звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви про визначення місця проживання дітей.

Посилався на ті підстави, що з 13 листопада 2014 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

В шлюбі народилось двоє спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З початком війни він призваний до Збройних Сил України , де перебуває до цього часу.

Приблизно 2 місяці назад дружина ОСОБА_2 повідомила, що більше не може продовжувати життя в такому режимі та подасть на розлучення. Приблизно 1 місяць назад вона повідомила, що збирається поїхати до Білорусії та забрати дітей з собою.

14 вересня 2024 року йому зателефонували знайомі та повідомили, що вірогідно його дружина разом з дітьми поїхала у невідомому напрямку. Про вказаний факт він повідомив поліцію, яка через деякий час виявила його дружину з дітьми в автобусі на кільцевій дорозі м. Києва, який було зупинено, а діти підбігли до батька та захотіли залишитись з ним, не бажаючи їхати до Білорусії. При спілкуванні з працівниками поліції він дізнався, що дружина приблизно 3 місяці назад вже зверталась з підозрілою заявою до поліції про те,що підозрілі люди її постійно переслідують. З цього часу фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинено, діти знаходяться разом з ним. Вважає, що його дружина може повторно спробувати забрати дітей зі школи та виїхати за кордон до Білорусії.

Посилаючись на вказані обставини заявник просить суд забезпечити його позов до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року до подачі позову шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в напрямку - виїзд з України, у будь-чиєму супроводі без згоди батька - ОСОБА_1 до набрання судовим рішенням про визначення місця проживання дітей законної сили.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, а відтак, правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає.

24.09.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Розпутенко Р. А. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року скасувати, заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, оскільки відповідачка під час перебування заявника в лавах ЗСУ може виїхати разом з дітьми до Білорусії, що унеможливить виконання рішення у разі задоволення позовних вимог на користь позивача.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Позов забезпечується, зокрема, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункт 10 частини першої статті 150 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Положеннями статті 9 Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У справі, яка переглядається, спір виник між батьками малолітніх дітей з приводу визначення їх місця проживання.

З огляду на те, що спір щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, відсутній, відсутні правові підстави для регулювання спірних правовідносин положеннями Гаазької Конвенції, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року.

В спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 лютого 2022 року в справі №754/7569/21.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Обраний заявником спосіб забезпечення позову шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в напрямку - виїзд з України, у будь-чиєму супроводі без згоди батька - ОСОБА_1 до набрання судовим рішенням про визначення місця проживання дітей законної сили, не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

З огляду на викладене підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з наведених у касаційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Розпутенка Романа Андрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.02.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук