Справа № 136/2413/23
провадження № 2/136/582/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Мельник В.Р., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 , рішенням 12 сесії 22 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів, від 28.12.1999 «Про приватизацію земельних ділянок», було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0.85 га., місце розташування Нападівська сільська рада Липовецького району Вінницької області. Відповідно з часу смерті батька позивача по даний час, дана земельна ділянка обробляється самостійно, тобто не перебувала в оренді будь-якого підприємства. Крім того, її місце розташування сприяє обробітку самостійно, оскільки не межує із іншими сформованими земельними ділянками. Позивач спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та як результат отримала свідоцтво про право на спадщину. 02.11.2022 при зверненні до Липовецької міської ради їй було роз`яснено, що вона вправі на підставі даного рішення розробити технічну документацію, так як, її як спадкоємця, право на розроблення технічної документації та подальшого оформлення збереглося по даний час. Та для належного юридичного оформлення уже права на дану земельну ділянку, позивач звернулася до ФОП ОСОБА_4 для розроблення відповідної проектної документації. На що, було повідомлено, що за місце розташування даної земельної ділянки, така ділянка уже сформована та має власника. Їй присвоєно кадастровий номер: :01:002:0293. Заявник звернувшись до Липовецької міської ради, де дана інформація, була підтверджена, і на руки заявнику було видано Викопіювання з публічної кадастрової карти Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області. За кадастровим номером, сформованої земельної ділянки :01:002:0293) було встановлено, що земельна ділянка за площею 1 га з цільовим призначенням: ведення особистого селянського господарства, розташована с. Нападівка, Липовецького (наразі Вінницького) району Вінницької області, і власником якої є ОСОБА_2 (відповідач по справі). Державна реєстрація права здійснена 14.04.2021, номер запису про право 41573320, орган що здійснив державну реєстрацію права Липовецький районний нотаріальний округ. Як вбачається із Витягу з ДЗК, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0293, було розроблено 20.10.2020 ФОП ОСОБА_4 . Відповідно позивач з метою відновлення свого права на оформлення вказаної вище земельної ділянки, яка належала її батькові, вимушена звернутися до суду. Просить суд витребувати вищевказану земельну ділянку у відповідача, який незаконно нею володів.

Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 04.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також витребувано від Державного нотаріального архіву Вінницької області матеріали спадкової справи №618/2000 до майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалами суду від 15.03.2024 та 16.04.2024 витребувано докази від Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а саме проект землеустрою відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0293), для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території с. Нападівка Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, розроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Липовець - 2020 р.) Інвентарний номер 892/20 від 20 жовтня 2020 р.

Надалі, ухвалою суду від 21.05.2024 витребувано від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області проект землеустрою відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0293), для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території с. Нападівка Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, розроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Липовець - 2020 р.) Інвентарний номер 892/20 від 20 жовтня 2020 р.

Ухвалою суду від 20.09.2024 залучено до участі у цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак остання у своїй заяві просила суд про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, утім 19.12.2024 від ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

З огляду на те, що в судове засідання сторони не з`явились, а відповідач визнав позовні вимоги, тому суд проводить розгляд справи у даному підготовчому судовому засіданні (відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України), на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.09.2021 (а.с. 10).

Відповідно до рішення 12 сесії 22 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів від 28.12.1999 «Про приватизацію земельних ділянок» (а.с. 11 на звороті, 12) слідує, що ОСОБА_3 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0.85 га., місце розташування Нападівська сільська рада Липовецького району Вінницької області.

Як зазначає в позовній заяві представник позивача, з часу смерті батька позивача по даний час, дана земельна ділянка обробляється самостійно, тобто не перебувала в оренді будь-якого підприємства. Крім того, її місце розташування сприяє обробітку самостійно, оскільки не межує із іншими сформованими земельними ділянками.

Позивач спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини відповідного змісту (а.с. 32) та як результат отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу земельну ділянку (а.с. 11). Втім відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.07.2023 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що є предметом спору, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.14-15)

Надалі, 02.11.2022 при зверненні до Липовецької міської ради позивачу було роз`яснено, що вона вправі на підставі даного рішення розробити технічну документацію, так як, її як спадкоємця, право на розроблення технічної документації та подальшого оформлення збереглося по даний час (а.с. 14).

Для належного юридичного оформлення права на дану земельну ділянку, позивач звернулася до ФОП ОСОБА_4 для розроблення відповідної проектної документації. На що, було повідомлено, що за місцем розташуванням даної земельної ділянки, така ділянка уже сформована та має власника. Їй присвоєно кадастровий номер: :01:002:0293.

Заявник звернувшись до Липовецької міської ради, де дана інформація, була підтверджена, і заявнику було видано Викопіювання з публічної кадастрової карти Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 13).

За кадастровим номером, сформованої земельної ділянки :01:002:0293) було встановлено, що земельна ділянка за площею 1 га з цільовим призначенням: ведення особистого селянського господарства, розташована с. Нападівка, Липовецького (наразі Вінницького) району Вінницької області, і власником якої є ОСОБА_2 . Державна реєстрація права здійснена 14.04.2021 року, номер запису про право 41573320, орган що здійснив державну реєстрацію права приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Мельник М.В., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9).

Як вбачається із Витягу з Державного земельного кадастру (а.с. 6) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0293 було розроблено 20.10.2020 ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно позивач з метою відновлення свого права на оформлення вказаної вище земельної ділянки, яка належала її батькові, вимушена звернутися до суду.

На виконання ухвали суду від 04.01.2024 щодо витребування доказів, 12.01.2024 на адрес суду надішли матеріали спадкової справи №618/2000 заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 31-43). З наданих матеріалів спадкової справи слідує, що спадщину після смерті батька позивач прийняла шляхом подання до нотаріуса заяви відповідного змісту (а.с. 32). Інші спадкоємці, а саме діти спадкодавця ОСОБА_3 дочка ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6 від спадщини відмовились, про що надали заяви відповідного змісту (а.с. 33-34).

12.12.2000 на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстру за №1521 (а.с. 43). Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Трудівник» села Нападівка Липовецького району Вінницької області розміром 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного померлому згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0245334, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією 16 квітня 1997 року, зареєстрованого 18 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №334.

Як слідує з Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, серед інших ОСОБА_2 , розробленого ФОП ОСОБА_4 (а.с. 86-150), на підставі рішення Нападівської сілької ради Липовецького району Вінницької області 43 сесії 7 скликання від 10.07.2020, відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту с. Нападівка, яка знаходиться на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Однак, відповідач подав заяву про визнання позовних вимог та зазначив, що про викладені в позовній заяві обставини йому не було відомо і він не

бажає порушувати будь-які права на земельну ділянку інших осіб, з огляду на те, що при розробці проекту землеустрою виконавцем робіт із землеустрою було зазначено, що ділянка відводиться за рахунок вільних земель, а ст. 28 Закону України «Про землеустрій» передбачає, що саме розробники технічної документації із землеустрою несуть відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. А тому заявлені позивачем позовні вимоги відповідач визнав у повному обсязі.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, дійшов до наступного.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 14 Конституції України - Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. (ст. 19 Конституції України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у спосіб відповідно до ст. 56 Земельного кодексу України (редакція 1990 р. (станом на 1997 р)), на підставі рішення 12 сесії 22 скликання Нападівської сільської Ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 29.12.1997 року, отримав у власність земельну ділянку площею 0.85 га для ведення особистого селянського господарства.

Так як, у відповідності до ст. 56 ЗК України (1990р). - Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів може провадитись за погодженням з обласною Радою народних депутатів.

Як випливає із отриманого викопіювання щодо місця розташування земельної ділянки Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, за ОСОБА_3 рахується земельна ділянка (а.с.13).

Як слідує із отриманої інформації відділу Держгеокадастру, відповідач ОСОБА_2 був одним із замовників розроблення проекту землеустрою, відповідно до рішення Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, 43 сесії 7 скликання від 20.07.2020 року, у відповідності до поданої заяви останнім від 17.07.2020 року.

Також за даними, які містяться в даному проекті вбачається що місце розташування вказаної земельної ділянки повністю збігається із місцем розташування земельної ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_3 .

Крім цього, у відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану вище земельну ділянку, було зареєстроване приватним нотаріусом Мельник Марією Василівною на підставі рішення органу місцевого самоврядування 10 сесії 8 скликання №219 від 25.02.2021 року Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В силу вимог ст. 1225 ЦК України, - Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Водночас у відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спащини.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, на підставі вказаної норми Закону рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №372/2626/15-ц.

Зокрема, поряд із викладеним, слід також зазначити, що 10 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 757/11526/19-ц, провадження № 61-597 св 23 (ЄДРСРУ №112117851) досліджував питання щодо захисту прав спадкоємця шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація).

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном (04 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 641/8266/16-ц, провадження № 61-5131св20 (ЄДРСРУ № 112087843).

У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 вказано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 754/11747/18 (провадження № 61-22947св19), від 23 лютого 2022 року у справі № 201/4783/19 (провадження № 61-10587св20), від 07 грудня 2022 року у справі № 757/2618/14-ц (провадження № 61-4958св21), від 15 березня 2023 року у справі № 759/8653/17 (провадження № 61-15468св19) та від 18 квітня 2023 року у справі № 674/839/21 (провадження № 61-9594св22).

Таким чином, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 20 квітня 2021 року у справі № 727/967/16-ц (провадження № 61-14293св19), від 22 червня 2022 року у справі № 335/8468/18 (провадження № 61-8286св21), від 14 червня 2023 року у справі № 715/2438/21 (провадження № 61-748св23), від 14 червня 2023 року у справі № 757/23492/13-ц (провадження № 61-11014св20), від 19 червня 2023 року у справі № 521/4328/16 (провадження № 61-4268св23) та інших.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Крім цього, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права.

Таким чином, що позивач вправі ставити вимогу до відповідача про витребування майна, а саме земельної ділянки, яка рішенням 12 сесії 22 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів, від 28.12.1999 року, «Про приватизацію земельних ділянок», була передана ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність.

Разом з тим, відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: 22500, Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Липовець, вул. Героїв Майдану, буд. 4, ) про витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати в ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , земельну ділянку (кадастровий номер - :01:002:0293) з цільовим призначенням: ведення особистого селянського господарства, розташовану с. Нападівка, Вінницького (раніше Липовецького) району Вінницької області, яка рішенням 12 сесії 22 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів від 28.12.1999 «Про приватизацію земельних ділянок», була передано у власність ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було в ручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець