Справа № 565/308/24
Провадження № 2/565/27/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Зейкана І.Ю.

з участю:

секретаря судового засідання Бірюк Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

представника третьої особи Грушевської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області у загальному позовному провадженні цивільну справу №565/308/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якій просить:

у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частку в квартирі загальною площею 106,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та на частку в квартирі загальною площею 42,7 кв. за адресою: АДРЕСА_2 ;

у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 частку вартості спільного транспортного засобу марки NISSAN, модель QASHQAI, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 275000,00 грн.;

стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості вкладень в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 в сумі 2000000,00 грн.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.07.2008 року вона уклала шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є відповідачем у даній справі. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.06.2022 року, яке набрало чинності 04.07.2022 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується відповідним рішенням в справі № 565/458/22. На даний час позивач змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». У 2010 році подружжя запланували збудувати власний будинок, де могли б проживати сім`єю. Тому вони почали вивчати та обговорювати питання будівництва такого спільного майна на землі їх батьків. Зокрема розглядали варіант будівництва будинку на землі батьків позивача в селі Бабка Вараського району Рівненської області, однак свій вибір зупинили на земельній ділянці батьків ОСОБА_3 , яка оформлена на його батька ОСОБА_4 . Водночас основним пріоритетом при прийнятті такого рішення було прагнення, щоб їх діти могли здобути освіту саме в місті Вараш Рівненської області.

З метою виділення окремої земельної ділянки для будівництва житлового будинку подружжю, у січні 2010 року ОСОБА_4 розділив належну йому земельну ділянку на дві: площею 0,1 га (кадастровий номер :01:009:0059) та 0,08 га (кадастровий номер :01:009:0097), визначивши відповідне цільове призначення кожної земельної ділянки. Спірний будинок побудовано ними на земельній ділянці площею 0,08 га, а на земельній ділянці площею 0,1 га розташований раніше побудований будинок ОСОБА_4 та господарська споруда (житловий будинок АДРЕСА_4 ), де він та його дружина проживають. Будинок будувався за рахунок спільних грошових та трудових затрат подружжя. Водночас, право власності на спірний будинок оформлено на ім`я ОСОБА_4 , батька ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.10.2013 року. Вартість житлового будинку позивач оцінює в сумі орієнтовно 4 млн. грн., яка визначена з середньої ринкової ціни на житлові будинки на місцевості. Тому сума грошової компенсації половини вартості такого майна складає 2 млн. грн.

Також в період шлюбу за спільні кошти та в інтересах сім`ї на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.04.2019 року, подружжям було набуто трикімнатну квартиру загальною площею 106,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_3 .

Позивач вважає за доцільне поділити таку квартиру в спосіб визнання за нею право власності на частку в указаній квартирі, яка є спільним сумісним майном подружжя.

Окрім цього в інтересах сім`ї за спільні кошти в 2011 році подружжям було придбано автомобіль марки NISSAN, модель QASHQAI, номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, який зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_3 08.11.2011 року. На даний час лише він постійно користується цим автомобілем.

Позивач вважає за доцільне поділити такий автомобіль в спосіб визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на такий транспортний засіб та стягнення з нього в її користь грошової компенсації вартості її частки в даному автомобілі, який є спільним сумісним майном подружжя. Вартість даного транспортного засобу складає 550 тис. грн., яка визначена зі спеціалізованого сайту АВТО. РІА порівняльним методом, тому з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 275 тис. грн.

Окрім того, в період шлюбу на ім`я відповідача ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 42,7 кв.м, про існування якої відповідач ОСОБА_3 приховав від позивача, проте раніше мало місце неодноразове обговорення бажання придбати таке майно.

Дана квартира оформлена на ім`я відповідача ОСОБА_3 відповідно до угоди від 08.06.2022 року, що слідує з інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якої додається. Реєстрація права власності відбулась після винесення рішення суду про розірвання шлюбу між подружжям, проте таке рішення ще не набрало чинності, а тому згідно чинного законодавства вважається, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Особистих коштів для придбання такого майна відповідач не мав. Тому позивач вважає за доцільне поділити таку квартиру в спосіб визнання за нею право власності на частку в указаній квартирі, яка є спільним сумісним майном подружжя.

Від представника відповідача ОСОБА_5 в інтересах відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у позові ОСОБА_1 повністю, оскільки він є власником спірного будинку та відсутні підстави для його поділу як майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та стягнення з нього компенсації. Також, зазначив, що усі договори з постачальниками комунальних послуг укладені саме ним.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , у якій просить:

-визнати спільною сумісною власністю наступне майно, як таке, що набуте в період шлюбу квартиру загальною площею 106,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-визнати його особистою приватною власністю частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до розміру внеску в сумі 565 084,60 грн.;

-поділити спільне майно подружжя наступним чином, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно:

-присудити стягнути з нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію відповідно до розміру внеску в сумі 95 646,67 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати його погашати позику відповідно до договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від укладеного з державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в розмірі 619 658, 46 грн. самостійно, набувши після погашення позики особисте приватне право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю виділити у приватну власність ОСОБА_1 легковий автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 550 000,00 грн.;

-в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 вартості легкового автомобіля Nissan Qashqai, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 275 000 грн.

Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовує тим, що 18.04.2019 уклав договір з ДП НАЕК «Енергоатом» купівлі-продажу спірної 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_6 за ціною 1 376 036,40 грн. 22.04.2019 він уклав договір безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-1907969 з ДП НАЕК «Енергоатом» в розмірі 1 376 036, 40 грн. строком на 17 років (204 місяці ), як зазначено в п. 1.1 цього договору, для придбання спірної 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_6 . Для забезпечення умов договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019 він передав в іпотеку належну йому спірну 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_6

13.11.2002 йому особисто була подарована квартира АДРЕСА_7 . 14.05.2020 він уклав договір з ДП НАЕК «Енергоатом» купівлі-продажу цієї квартири за ціною 480 200,00 грн. 29.05.2020 уклав угоду № 45-122-20-09727 з ДП НАЕК «Енергоатом» про зарахування зустрічних однорідних вимог. На момент укладення цієї угоди мої зобов`язання за договором позики складали 1 295 093,04 грн.

Після зарахування зустрічних вимог в сумі 480 200,00 грн., його зобов`язання за договором позики склали 814 893,04 грн. з складанням відповідних зобов`язань про погашення цієї позикою.

Відповідно до довідки, виданої позикодавцем, в період з 01.05.2019 до 30.06.2022, тобто, за період шлюбу з позивачкою, із його заробітної плати утримано кошти на погашення позики в сумі 191 293,34 грн., у період з 01.07.2022 до 29.02.2024 в сумі 84 884,60 грн., погашено в травні 2020 згідно з угодою про зарахування зустрічних вимог в сумі 480 200 грн.

Станом на 01.03.2024 заборгованість за позикою становить 619 658,46 грн.

Таким чином доводить, що сума коштів, на які може претендувати позивачка становить 191 293,34: 2 = 95 646 грн. Вважає, що частка позивача у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру відповідно до розміру внеску еквівалентна сумі 95 646,67 грн. від загальної суми квартири 1 376 036,40 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права особистої приватної власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_5 , вказує на те, що вказана квартира є його особистою приватною власністю.

Вказану спірну квартиру він набув, уклавши угоду від 08.06.2022 про заміну сторони Договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021, однією із сторін якої був його батько ОСОБА_4 , який був раніше стороною вище зазначеного Договору. У рішенні суду від 01.06.2022 у справі № 565/458/22, яке набрало законної сили 04.07.2022, зазначається: «Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, шлюбні відносини фактично припинені...». Таким чином суд у справі встановив, що станом на 01.06.2022 шлюбні відносини фактично були припинені. Рішення суду набрало законної сили 04.07.2022, ніким не оскаржене, а тому залишається чинним на даний час.

Від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначає, що ОСОБА_1 визнає, що квартира АДРЕСА_6 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а тому підлягає поділу між ними в спосіб визнання відповідних часток у праві власності на квартиру та вважає за доцільне залишити за ОСОБА_3 зобов`язання з погашення позики на суму 619658,46 грн. перед позикодавцем, поклавши на неї обов`язок зі сплати половини від такої суми для ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_1 наголошує, що не бажає зменшувати/припиняти свою частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_6 в спосіб виплати для неї грошової компенсації, а також бажає приймати участь в погашенні зобов`язань по договору позики в спосіб здійснення компенсації для ОСОБА_3 половини від суми заборгованості, яка станом на 01.03.2024 року складає 619658,46 грн. При цьому ОСОБА_1 вказує, що припинення права на її частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_6 завдасть істотної шкоди її інтересам, так як вона не має іншого житла та завдасть істотної шкоди для її дітей, які після розірвання шлюбу проживають з нею та іншого житла не мають

З приводу вимоги позивача за зустрічним позовом про поділ автомобіля в спосіб виділення такого майна для ОСОБА_1 та стягнення з неї в користь ОСОБА_3 половини вартості даного транспортного засобу, - ОСОБА_1 не визнає повністю та вважає даний варіант поділу не доцільним.

Після розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_1 не користується вказаним транспортним засобом. Даним автомобілем постійно користується ОСОБА_3 . При цьому, коли була потреба у ОСОБА_1 в користуванні автомобілем для забезпечення інтересів дітей, то ОСОБА_3 не дозволив для неї ним скористатись.

З приводу доводів ОСОБА_3 щодо заявленої ОСОБА_1 вимоги про поділ квартири АДРЕСА_5 (далі квартира АДРЕСА_8 ), - ОСОБА_1 вказує на наступне. Квартира АДРЕСА_8 є спільною сумісною власністю сторін, так як набута в період шлюбу. Сама по собі обставина того, що на час винесення рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами могло мати місце фактичне припинення шлюбних відносин не спростовує вказану презумпцію спільності майна подружжя. При цьому ОСОБА_3 не надав суду жодних доказів того, що така квартира була придбана за його особисті кошти. Сама по собі обставина того, що було укладено угоду про заміну сторони в договорі купівлі продажу майнових прав на таку квартиру між ним та його батьком, також не спростовує презумпцію права спільної власності між сторонами на вказану квартиру АДРЕСА_8 , оскільки відповідно до такої угоди ОСОБА_3 в день її укладення сплатив для свого батька ціну майнових прав на квартиру в сумі 384300,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги первісного позову підтримали, просили його задовольнити. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просили відмовити за безпідставністю, посилаючись на обставини, викладені і відзивах на ці позови.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги первісного позову не визнали, просили відмовити у його задоволенні та здійснити поділ майна подружжя відповідно до вимог зустрічної позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги первісного позову не визнав та пояснив, що у 2003 році купив земельну ділянку по АДРЕСА_4 , а у 2004 році збудував будинок. Після будівництва залишились деякі будівельні матеріали, а саме плити та фундаментні блоки, які він складував у своєму дворі. Після одруження його сина ОСОБА_3 вирішив будувати будинок для його і його сім`ї на своєму подвір`ї. з цією метою змінив цільове призначення своєї земельної ділянки. У 2009 році залив фундамент. Піноблоки купував в магазині Маєвського. Перекриття здійснювалось частково його плитами, а решту плит він замовляв у м. Ковелі і розраховувався за них з водіями.

Для будівництва він використовував кошти, які отримав від продажу у 2008 році двоповерхової дачі. Також, з цією метою він згодом продав ще одну дачу за 8 тис. доларів США та двокімнатну квартиру за 40 тис. доларів США. Будинок допомагала будувати вся його родина. Також допомагав, батько позивача ОСОБА_9 , який замовляв кран. Його син ОСОБА_3 гроші на будівництво не давав. Всередині оздоблювальні роботи він також оплачував та купував меблі. Кошти переважно витрачались на придбання матеріалів, а роботи виконували родичі. Всього на будівництво було витрачено 30-40 тис. доларів США. Зараз він отримує пенсію 11-12 тис. грн, а його дружина 5-7 тис. грн. На час будівництва, з 1990-х до 2005-2006 року займався купівлею-продажем автомобілів, а також продавав товари у Польщі, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Подарував однокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 сину ОСОБА_3 . Кошти за цю квартиру від нього не брав.

Допитана як свідок позивач ОСОБА_1 показала, що 07.07.2008 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 . У шлюбі народились діти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2010 році вирішили будувати будинок для проживання сім`єю, а тому восени того року залили фундамент на земельній ділянці, належній ОСОБА_4 . У 2013 переїхали сім`єю жити у будинок і там проживали до 08.04.2022. Будівництво здійснювалось за рахунок коштів подарованих на весіллі. Особисто вона здійснювала ландшафний дизайн на ділянці, облаштовувала будинок, прибирала прибудинкову територію. Вартість будівництва будинку, разом з гаражем парканом склала 4 млн грн. У квітні 2022 року вона переїхала проживати з дітьми до їхньої квартири по АДРЕСА_1 і проживає до цього часу. Ця квартира придбана ними у шлюбі за рахунок позики. Вона згодна компенсувати відповідачу частку фінансових зобов`язань. Іншого житла вона не має. Про придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 не знала, однак вони з відповідачем обговорювали можливість придбання квартири. Вказує, що відповідач за короткий проміжок часу після розірвання шлюбу не міг назбирати значну суму коштів, щоб придбати квартиру.

Позивач ОСОБА_1 показала, що у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 придбали автомобіль Нісан кашкай. Цим автомобілем постійно користувався відповідач. Наразі у неї є інший автомобіль, яким вона користується, а тому просить стягнути з відповідача на її користь вартості цього автомобіля як компенсацію її частки у власності. Автомобіль оцінила у 550 тис. грн.

Представник третьої особи ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині виділення їй у власність частини квартири АДРЕСА_9 посилаючись на те, що таке рішення суперечитиме внутрішнім нормативним актам АТ НАЕК «Енергоатом».

Свідок ОСОБА_9 , який є батьком позивача, показав, що перебуваючи у шлюбі його донька ОСОБА_1 та ОСОБА_3 збудували будинок на земельній ділянці, належній батьку ОСОБА_3 . Свідок особисто допомагав будувати цей будинок, зокрема оплачував роботу техніки, домовлявся з людьми заливати фундамент. Організував роботу автокрана протягом тижня. Його дочка та ОСОБА_3 будували будинок для себе та своєї сім`ї за власні кошти, які отримали як подарунок на весіллі та які заробляли на роботах. Матеріали на будинок купував ОСОБА_3 та організовував роботи. Дочка готовила їсти працівникам, саджала дерева та займалась благоустроєм.

ОСОБА_13 як свідок показала, що вона працювала у Кузнецовському БТІ з 2009 року і займалась поділом та зміною цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:009:0097. За зверненням ОСОБА_4 у 2009-2010 роках виготовляла проект з відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення, а саме з ведення особистого селянського господарства на цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У власності ОСОБА_4 була частина земельної ділянки, на якій не можна було здійснювати будівництво і для будівництва на цій частині йому необхідно було змінити цільове призначення. ОСОБА_4 пояснював, що це робить, щоб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 могли побудувати будинок.

Свідок ОСОБА_14 показав, що понад 15 років назад на замовлення ОСОБА_9 виїжджав 3-4 рази монтувати фундаментні блоки на земельну ділянку у м. Вараш, які потім перекривав плитами зверху. Де конкретно не пам`ятає. ОСОБА_9 пояснював, що це будує хату дочці.

Заслухавши учасників справи, їх представників, допитавши свідка та дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.06.2022 року у справі № 565/458/22, яке набрало законної сили 04.07.2022 року, розірваний шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 , який був зареєстрований 07.07.2008 року у відділі РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області.

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Кузнецовська, Рівненської області, змінила ім`я на ОСОБА_1 .

Отже, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 07.07.2008 року до 04.07.2022 року.

Відповідно до ст. 60 СК України , майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Щодо поділу автомобіля.

Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх спра стосовно зареєстрованих транспортних засобів., копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 підтверджується, що за відповідачем ОСОБА_3 08.11.2011 року зареєстрований на праві власності автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі НОМЕР_4 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що вказаний вище автомобіль придбаний відповідачем ОСОБА_3 у період шлюбу, суд на підставі ст. 60, ч.1 ст. 61, ч.1 ст. 68 ЦК України, доходить висновку про те, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 . Крім того, сторони добровільно визнають обставину перебування вказаного автомобіля у їхній спільній сумісній власності.

У судовому засіданні сторони визнали обставину, що дійсна ринкова вартість вище зазначеного автомобіля на час розгляду справи складає 550 тис. грн. Оскільки, визнана сторонами вартість узгоджується із середньою ціною такого автомобіля на сайті auto.ria.com, розрахунок якої поданий позивачем разом з позовною заявою, у суду відсутні сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, суд визнав обставини щодо дійсної ринкової вартості (550 тис. грн) автомобіля, який є предметом поділу у цій справі такими, що не підлягають доказуванню.

Ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України.

З аналізу викладених норм випливає, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 належить по частці у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі НОМЕР_4 , 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Підстав для зменшення або збільшення розміру частки на користь позивача чи відповідача судом не встановлено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.11.2018 року у справі № 405/2391/15-ц, тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

У постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, оцінивши положення частини п`ятої ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Позивач ОСОБА_1 у первісному позові, а відповідач ОСОБА_3 у зустрічному позові просили стягнути з іншої сторони на їх користь частку вартості спірного автомобіля у сумі 275 тис. грн, як компенсацію їх частки у цьому автомобілі.

Вирішуючи питання щодо сторони, на чию користь слід стягнути компенсацію, суд бере до уваги те, що в судовому засіданні сторони визнали, що цей автомобіль з часу придбання знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_3 та зареєстрований за ним. Останній не заявляв про те, що у нього є ще інший автомобіль. В той же час позивач ОСОБА_1 заявила, що у її власності є інший автомобіль, який вона придбала після розірвання шлюбу із відповідачем. Вказану обставину відповідач не оспорював.

Беручи до уваги, зазначені обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 грошової компенсації замість її частки автомобіля у сумі 275 000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, необхідно припинити право власності позивача ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі НОМЕР_4 , 2011 року випуску.

Щодо поділу квартири по АДРЕСА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову щодо поділу квартири по АДРЕСА_1 , суд встановив наступні обставини.

У період шлюбу, а саме 18.04.2019 відповідач ОСОБА_3 як покупець та ДП НАЕК «Енергоатом» як продавець, уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_9 . За змістом договору квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 106,3 кв.м. Цей договір укладається за згодою дружини покупця ОСОБА_15 . Продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 1 376 036,40 грн. вказані обставини встановлені на підставі копії зазначеного договору.

Реєстрація права власності на вказану квартиру 07.05.2019 за ОСОБА_3 підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2023 (а.с. 14 т.1).

Відповідно до копії договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, позикодавець ДП НАЕК «Енергоатом» надало позичальнику ОСОБА_3 цільову позику в розмірі 1 376 036, 40 грн для придбання 3-кімнатної квартири в АДРЕСА_1 , а позичальник зобов`язався використати цю позику за цільовим призначенням і повернути рівними частинами, шляхом утримань із його заробітної плати суми, що належить позиці, починаючи з травня 2019 року до квітня 2036 року.

Копією нотаріально завіреної заяви представника ДП НАЕК «Енергоатом» від 07.05.2019 підтверджується, що ОСОБА_3 розрахувався з ДП НАЕК «Енергоатом» за договором купівлі-продажу квартири від 18.04.2019, перерахувавши усю суму цільової позики на рахунок продавця.

19.07.2019 відповідач ОСОБА_3 , для забезпечення виконання умов договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_9 для ДП НАЕК «Енергоатом».

Крім того, зі змісту копії договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2020, зареєстрованого у реєстрі за № 499 (а.с. 58-59 т.1) вбачається, що ОСОБА_3 як продавець передав, а ДП НАЕК «Енергоатом» як покупець прийняло у власність квартиру АДРЕСА_7 . У п. 2 цього договору зазначено, що зазначена квартира є особистою власністю ОСОБА_3 , оскільки отримана ним у дар. Відповідно до п. 3 цього ж договору, продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 480 200,00 грн. Перебування зазначеної квартири в особистій приватній власності відповідача ОСОБА_3 також підтверджується копією договору дарування квартири від 13.11.2002 року (а.с. 57 т.1) та сторонами не оспорюється.

У подальшому 29.05.2020 між ДП НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_3 укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог № 45-122-20-09727 (а.с. 60 т.1), згідно з якою сторони цієї угоди дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче наведених договорів:

безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, за якою ОСОБА_3 на дату укладення угоди є боржником за грошовим зобов`язання на суму 1 295 093,04 грн;

купівлі-продажу квартири від 14.05.2020, реєстраційний номер 499, за яким ДП НАЕК «Енергоатом» є боржником, а ОСОБА_3 є кредитором при виконання грошового зобов`язання в сумі 480 400,00 грн.

За умовами п. 1.2-2 цієї угоди, вказані вище зобов`язання за визначеними договорами припиняються зарахуванням зустрічних вимог на суму 480 200,00 грн. з мементу набрання чинності угодою, ДП НАЕК «Енергоатом» не є зобов`язаним за договором купівлі-продажу квартири від 14.05.2020, реєстраційний номер 499, а ОСОБА_3 за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019 є зобов`язаним у сумі 814 893,04 грн.

Таким чином, фактично у рахунок погашення боргу на суму 480 200,00 грн за договором безвідсоткової цільової позики відповідач ОСОБА_3 передав у власність ДП НАЕК «Енергоатом» шляхом продажу квартиру, яка належала йому на праві особистої приватної власності.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_9 набута відповідачем ОСОБА_3 у період шлюбу, суд на підставі ст. 60, ч.1 ст. 61, ч.1 ст. 68 ЦК України, доходить висновку про те, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 , а тому підлягає поділу між ними.

Визначаючи частки сторін у праві власності на спірну квартиру, суд бере до уваги наступні обставини.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_3 вважає, що його частка у спірній квартирі має бути збільшена на суму вартості квартири, яку він продав ДП НАЕК «Енергоатом» в рахунок погашення боргу за договором безвідсоткової цільової позики.

Проте, суд бере до уваги наступні обставини.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).

У судовому засіданні не встановлено підстав для зменшення або збільшення розміру частки на користь позивача чи відповідача і сторони не стверджували про наявність таких підстав.

На підставі викладеного, враховуючи, що квартира АДРЕСА_9 придбана ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у період шлюбу, належить їм на підставі спільної сумісної власності, є неподільною, обидві сторони бажають набути право власності на цю квартиру, позивач разом з дітьми проживає у цій квартирі та іншого житла не має, суд дійшов висновку про наявність підстав для поділу вище вказаної квартири шляхом визнання права власності на ідеальні частки в цьому майні по частці за кожною із сторін та залишити майно у спільній частковій власності.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.04.2020 у справі № 565/495/18.

Крім того, суд враховує, що стаття 65 СК України, встановлює, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За таких обставин, суд встановив, що цільова позика отримана відповідачем в інтересах сім`ї з метою придбання майна у спільну сумісну власність подружжя, тому співвласниками, як встановлено вище, придбаної квартири стали обидва з подружжя. Вони ж обидва фактично є і позичальниками, і іпотекодавцями за договорами, укладеним від імені ОСОБА_3 з ДП НАЕК «Енергоатом».

Стаття 9 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодавець може відчужувати предмет іпотеки тільки за згодою іпотекодержателя. Разом з тим, самого по собі розпорядження предметом застави під час поділу майна між подружжям, як співвласниками, не відбувається, оскільки власники цього майна не змінюються, а визначаються лише їх частки. Відтак, порушень прав АТ НАЕК «Енергоатом», як іпотекодержателя, внаслідок поділу предмету іпотеки між подружжям суд не вбачає, переважне його право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки зберігається.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Із урахуванням наведеного, перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії АТ НАЕК «Енергоатом» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною 2 статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Аналогічні висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц та від 10 травня 2022 року у справі № 752/8858/18.

Отже, у задоволенні вимог відповідача за зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності на зазначену вище квартиру слід відмовити за безпідставністю.

Щодо поділу зобов`язань за договором безвідсоткової цільової позики.

У зустрічній позовній заяві відповідач ОСОБА_3 просив зобов`язати його погашати позику відповідно до згадуваного договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019 в розмірі 619 658,46 грн самостійно, набувши після погашення позики право особистої приватної власності на спірну квартиру АДРЕСА_9 .

Вирішуючи заявлену вимогу суд бере до уваги наступні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд вирішує питання щодо поділу фінансових зобов`язань у сумі 619 658,46 грн, відповідно до вимоги ОСОБА_3 , заявленої у зустрічній позовній заяві.

Як було встановлено судом вище, позикодавець ДП НАЕК «Енергоатом» надало позичальнику ОСОБА_3 цільову позику в розмірі 1 376 036, 40 грн для придбання 3-кімнатної квартири в АДРЕСА_1 на підставі договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, а позичальник зобов`язався використати цю позику за цільовим призначенням і повернути рівними частинами, шляхом утримань із його заробітної плати суми, що належить позиці, починаючи з травня 2019 року до квітня 2036 року.

Копією нотаріально завіреної заяви представника ДП НАЕК «Енергоатом» від 07.05.2019 підтверджується, що ОСОБА_3 розрахувався з ДП НАЕК «Енергоатом» за договором купівлі-продажу квартири від 18.04.2019, перерахувавши усю суму цільової позики на рахунок продавця.

Сторони не оспорюють, що квартира АДРЕСА_9 є спільною сумісною власністю та придбавалась в інтересах їхньої сім`ї. Таким чином, використання відповідачем ОСОБА_3 коштів безвідсоткової позики на придбання зазначеної квартири, підтверджує, що такі кошти були використані в інтересах сім`ї.

В той же час, відповідно до копії довідки АТ НАЕК «Енергоатом» від 14.03.2024, станом на 01.03.2024 заборгованість ОСОБА_3 перед філією «ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» за безвідсотковою цільовою позикою на придбання житла становить 619 658,46 грн.

Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61).

Таким чином, встановлені судом обставини про те, що кошти за укладеним під час шлюбу договором безвідсоткової цільової позики сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири під час перебування у шлюбі, належність зазначеного нерухомого майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя сторонами не оспорюється, дають суду підстави для визнання спільними боргових зобов`язань сторін спору за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019 у сумі 619 658,46 грн, тобто у межах заявлених позивних вимог.

Згідно із ч. 2-3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Викладені обставини дають підстави суду здійснити поділ між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 у рівних частках, тобто по , зобов`язань за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, що складаються із заборгованості у сумі 619 658,46 грн та зобов`язати позивача ОСОБА_1 повернути АТ НАЕК «Енергоатом» частину позики у сумі 309 829,23 грн (619 658,46/2) на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019, а також зобов`язати відповідача ОСОБА_3 повернути АТ НАЕК «Енергоатом» частину позики у сумі 309 829,23 грн (619 658,46 грн/2), з якої виключити внесену ним суму позики за період з 01.03.2024 до дня набрання цим рішенням законної сили, на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019.

Щодо поділу квартири по АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021, ТОВ «ВДК Компані» як продавець передав у власність ОСОБА_4 як покупцю майнові права на квартиру АДРЕСА_10 .

У подальшому, 08.06.2022 ТОВ «ВДК Компані» як продавець, ОСОБА_4 як первісний покупець та ОСОБА_3 як новий покупець уклали угоду про заміну сторони Договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021. Вказана обставина підтверджується копією відповідної угоди (а.с. 76 т.1). Відповідно до п.2 цієї угоди, після підписання сторонами цієї угоди, новий покупець стає стороною Договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021 і до нього переходять усі права та обов`язки первісного покупця. При цьому, за змістом п. 3 зазначеної угоди, новий покупець зобов`язався сплатити первісному покупцю кошти у розмірі 384 300,00 грн у момент підписання цієї угоди.

10.09.2022 за відповідачем ОСОБА_3 , у тому числі на підставі угоди про заміну сторони Договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13.07.2021, зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

У постановах Верховного Суду України: від 24 червня 2015 року № 6-318 цс 15, від 18 листопада 2015 року № 6-1858 цс 15 роз`яснено, що майнове право можна визначити як «право очікування», воно є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Проте, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17 та від 05.06.2019 року у справі № 392/1829/17, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право. У постановах Великої палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16-ц та від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13 викладена правова позиція про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

З викладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_3 у період шлюбу з ОСОБА_1 набув права власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_5 , а після розірвання шлюбу зареєстрував право власності на вказану квартиру на себе.

У ст.60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України.

Таким чином, квартира АДРЕСА_5 набута відповідачем ОСОБА_3 у період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу.

У ч.1 ст.70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №755/4757/16-ц, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У зустрічній заяві відповідач ОСОБА_3 стверджував, що у рішенні суду від 01.06.2022 у справі № 565/458/22, яке набрало законної сили 04.07.2022, зазначається: «Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, шлюбні відносини фактично припинені...». На підставі цього, доводить, що суд у справі встановив, що станом на 01.06.2022 шлюбні відносини фактично були припинені. Рішення суду набрало законної сили 04.07.2022, ніким не оскаржене, а тому залишається чинним на даний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Положеннями ч. 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, фактичне припинення шлюбних відносин не має значення для дійсності шлюбу та законодавством не передбачено, що майно є особисто власністю подружжя у випадку фактичного припинення шлюбних відносин. Інших доказів, які б підтверджували б право особистої власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_5 .

У судовому засіданні не встановлено підстав для зменшення або збільшення розміру частки на користь позивача чи відповідача і сторони не стверджували про наявність таких підстав.

На підставі викладеного, враховуючи, що квартира АДРЕСА_5 придбана ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у період шлюбу, належить їм на підставі спільної сумісної власності, є неподільною, обидві сторони бажають набути право власності на цю квартиру, суд дійшов висновку про наявність підстав для поділу вище вказаної квартири шляхом визнання права власності на ідеальні частки в цьому майні по частці за кожною із сторін та залишити майно у спільній частковій власності.

Щодо стягнення компенсації вартості вкладень в будівництво.

Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2023, право власності на житловий будинок, загальною площею 137,2 кв.м. по АДРЕСА_3 , зареєстроване 15.10.2013 за ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач доводила, що вказаний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя, а саме її та ОСОБА_3 та у зв`язку з цим просила стягнути із ОСОБА_4 грошову компенсацію частки вартості вказаного будинку у сумі 2 млн. грн.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подані позивачем докази, а саме її показання як свідка, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не є достатніми для визнання житлового будинку, загальною площею 137,2 кв.м. по АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, до суду не поданого жодного доказу на підтвердження вартості спірного майна.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошової вартості вкладень у будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 , а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд бере до уваги вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за змістом яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 13 420,00 грн. При цьому ціна її позову становила 4 525 000,00 грн. Судом відмовлено у задоволенні вимоги позивача на суму 2 млн. грн. щодо ОСОБА_4 . Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_16 задоволено на 55,8 %. Отже із ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір на користь ОСОБА_1 у сумі 7 488,36 грн.

В той же час, при зверненні до суду із зустрічним позовом відповідач ОСОБА_3 сплатив 15 140,00 грн. При цьому ціна зустрічного позову становила 1 556 390,60 грн. Суд задовольнив частково вимоги відповідача ОСОБА_3 в частині поділу фінансових зобов`язань на суму 309 829,23 грн. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено на 19,9 %. Отже, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути 3 012,86 грн судового збору.

Проте, враховуючи, що на стадії ухвалення судового рішення судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем не було доплачено судовий збір до максимальнгої межі у сумі 1 710,00 грн., суд доходить висновку, що суму цього збору слід стягнути з позивача рішенням суду на користь держави.

Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Зважаючи на те, що на ОСОБА_3 покладено більшу суму сплати судового збору, суд ан підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різниці між визначеними розмірами судових зборів, а саме 4 475,50 грн. та звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 68-71 СК України, ст. ст. 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації та позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі НОМЕР_4 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі НОМЕР_4 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію взамін належної їй частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки NISSAN, моделі QASHQAI, номер шасі НОМЕР_4 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 275 000 (двісті сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частку в квартирі загальною площею 106,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та на частку в квартирі загальною площею 42,7 кв. за адресою: АДРЕСА_2 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на частку в квартирі загальною площею 106,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та на частку в квартирі загальною площею 42,7 кв. за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути Акціонерному товариству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» частину позики у сумі 309 829 (триста дев`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн 23 (двадцять три) коп. на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019.

Зобов`язати ОСОБА_3 повернути Акціонерному товариству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» частину позики у сумі 309 829 (триста дев`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн 23 (двадцять три) коп., з якої виключити внесену ним суму позики за період з 01.03.2024 до дня набрання цим рішенням законної сили, на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22.04.2019.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1 710 (одна тисяча сімсот десять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 012 (три тисячі дванадцять) грн 86 (вісімдесят шість) коп.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає в АДРЕСА_11 , зареєстрований за адресою по АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція», місце знаходження м. Вараш, .

Головуючий суддя І.Ю. Зейкан