ПОСТАНОВА

іменем України

25 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/3338/24

провадження № 22-ц/4809/434/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 19 листопада 2024 рокуу складі судді Молонової Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернуласяв суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказувала, що з 07 жовтня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, до повноліття старшої доньки, а потім 1/6 на меншу дитину, до її повноліття.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 19 листопада 2024 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 27 червня 2024 року, і до досягнення старшою донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім на утримання меншої доньки у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

ОСОБА_1 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 19 листопада 2024 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 07 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис №9 (а.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видного Войнівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 (а.с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про народження сері НОМЕР_2 , видного Войнівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до відомостей про склад зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб згідно реєстру Приютівської територіальної громади від 19 червня 2024 року №349, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані з батьком та матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно з актом обстеження від 14 червня 2024 року №344 ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають за місцем реєстрації АДРЕСА_1 з лютого місяця 2024 року по теперішній час (а.с.16).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, а їх батько зобов`язаний та може надавати таку допомогу.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Згідно з ч.1-3 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.183 СК України у разі, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №711/8561/16-ц, від 29.06.2022 у справі №596/826/21-ц, від 14.08.2024 у справі №760/4661/20.

Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким проживає дитина, відповідає легітимній меті - захисту прав дитини.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 навчається у 6 класі Комунального закладу «Центральноукраїнський ліцей-інтернат спортивного профілю Кіровоградської обласної ради», який знаходиться в смт Пантаївка м.Олександрія Кіровоградська область, з 01 вересня 2023 року по теперішній час, про що свідчить довідка, видана закладом 02.12.2024 за №296/04-12 (а.с.55).

Відповідно до довідки від 02 вересня 2024 року №026 ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу ОР «Бакалавр» факультету менеджменту, готельно-ресторанної справи та туризму Міжнародного гуманітарного університету, який знаходиться у м. Одеса (а.с.56).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 02 грудня 2024 року №563 ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 і має такий склад сім`ї: дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - не родич (а.с.57).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала, що дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить її позовна заява. Разом з тим, доказів проживання дітей разом з позивачем ОСОБА_1 за її фактичним місцем проживання суду надано не було.

При цьому відповідач заперечував факт проживання дітей з позивачкою, зазначав, що діти продовжують проживати з ним за адресою свого місця реєстрації та навчаються на даний час у навчальних закладах, а він їх належним чином утримує.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив фактичного місця проживання дітей та хто із батьків бере більш активну участь у їх вихованні та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначені вище письмові докази по справі колегія суддів приходить до висновку про спростування твердження позивачки про те, що діти проживають разом із нею за адресою її фактичного місця проживання.

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

У зв`язку із тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідачу слід компенсувати сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 19 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 квітня АДРЕСА_1 )сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко