Провадження № 2/686/2005/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Колієва С.А.,

при секретарі Кучерук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «Він Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.04.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 був укладений договір фінансового кредиту №837560. На підставі вказаного договору ТОВ «Авентус Україна» надало ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 7000,00 гривень строком на 30 днів, а останній зобов`язався повернути позику та сплатити відсотки за її користування у розмірі, строки та порядку визначеними умовами договору.

12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (назва якої 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів №1706 було змінено на ТОВ «Він Фінанс») був укладений договір факторингу №1. 21.08.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено додаткову угоду до договору факторингу №1 від 12.04.2018 року на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло право вимоги за рядом кредитних договорів в тому числі і до ОСОБА_1 за договором фінансового кредиту №837560 від 30.04.2019 року. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_1 за договором фінансового кредиту №837560 від 30.04.2019 року становила 23 320,00 гривень і складалася з: 7000,00 гривень сума основного боргу, 2880,00 гривень сума боргу за процентами, 10 080,00 гривень сума боргу за простроченими процентами, 3360,00 гривень сума боргу за штрафами. Також, відповідно до приписів ст.625 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути борг з урахуванням 3% річних, які становлять 2100,96 гривень та інфляційних втрат, які становлять 10 775,48 гривень за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином загальна сума заборгованості за договором фінансового кредиту становить 36 196,44 гривень.

На підставі викладеного ТОВ «Він Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором фінансового кредиту №837560 від 30.04.2019 року у загальній сумі 36 196,44 гривень, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

В судове засідання представник позивача не з`явився. Просив розглядати справу за його відсутності, про що зазначено у самому позові.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив. Подав письмову заяву, в якій просив відмовити у задоволенні поданого позову. Зазначив, що договір фінансового кредиту з ТОВ «Авентус Україна» ним був укладений 30.04.2019 року, в той час як договір факторингу №1 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 12.04.2018 року, тобто до укладення кредитного договору. За таких обставин позивач не міг набути права вимоги до нього за договором фінансового кредиту від 30.04.2019 року. Крім того позивачем не доведено належними доказами розмір заборгованості за кредитним договором, яку просить з нього стягнути.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі рішення на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

30.04.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 укладений договір №837560 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту за умовами якого останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 7000,00 гривень на строк 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,35 % - знижена процентна ставка та 1,8% - стандартна процентна ставка.

Вказаний договір був укладений в електронній формі та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 320771, що підтверджено наданою довідкою ТОВ «Авентус Україна» (а.с.18).

12.04.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і ТОВ «Авентус Україна» був укладений договір факторингу №1 за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимог, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» - прийняти їх та передати грошові кошти як плату. У випадку укладення між сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком та не змінює попередній (п.2.1, 2.2 Договору). Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному Додатку (п.4.1 Договору).

21.08.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і ТОВ «Авентус Україна» на виконання умов договору факторингу №1 від 12.04.2018 року був підписаний Реєстр прав вимоги №24 за умовами якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором №837560 від 30.04.2019 року.

Згідно вказаного реєстру станом на дату відступлення заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №837560 від 30.04.2019 року становила: 7000,00 гривень тіло кредиту, 2880,00 гривень нараховані відсотки.

Згідно картки обліку (розрахунку заборгованості) станом на 21.08.2019 рік заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №837560 від 30.04.2019 року склала: тіло кредиту 7000,00 гривень, нараховані відсотки 13 860,00 гривень, штрафи 3 360,00 гривень.

Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд.

а) щодо правовідносин сторін

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що 30.04.2019 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, за умова якого товариство надало останньому у позику грошові кошти, а той зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором.

Після закінчення строку дії договору ОСОБА_1 борг не повернув та не сплатив відсотки за його користування.

У подальшому ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Він Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не виконав обов`язки за договором позики, а тому з нього на користь ТОВ «Він Фінанс» слід стягнути заборгованість за договором.

щодо суми боргу, яка підлягає стягненню.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

За умовами договору позики від 30.04.2019 року № 837560 сторони встановлений строк кредитування 30 днів, тобто до 30.05.2019 року.

Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №837560 від 30.04.2019 року становить: 36 196,44 гривень, яка складається: 7000,00 гривень тіло позики, 12 960,00 гривень заборгованість за процентами, 3 360,00 гривень нараховані штрафи, інфляційні втрати (нараховані за період з листопада 2021 року по 15.11.2024 рік) у сумі 10 775,48 гривень та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 15.11.2021 року по 15.11.2024 рік) у сумі 2 100,96 гривень.

Отже із представленого розрахунку позивач просить стягнути з відповідача в тому числі заборгованість за процентами, які нараховані як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.

Отже з урахуванням неповернутої суми основного боргу, сплаченої суми в погашення відсотків (згідно розрахунку відповідачем було сплачено 30.05.2019 року 900,00 гривень) заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню становить 2880,00 грн. із розрахунку: (7000,00 грн. *1,8% *30 днів) /100% - 900,00 грн.

Також з відповідача підлягає стягненню штраф у сумі 3360,00 гривень, який нарахований відповідно до п.4.4. Договору.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові .

При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за борговою розпискою за період з 15.11.2021 року по 15.11.2024 рік (щодо інфляційних втрат)та щодо стягнення 3% річних, тобто за період, в тому числі який стосується періоду дії в країні воєнного стану. Отже в силу приписів п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та суми боргу із урахуванням індексу інфляції підлягають до задоволення лише за період з 15.11.2021 року і до 24.02.2022 року часу впровадження у країні воєнного стану.

Сума 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання згідно договору позики за період з 15.11.2021 року по 23.02.2022 рік розраховується за формулою: (сума боргу * 3% річних * кількість днів прострочення / 100% * 365 днів) і становить: 9880,00 грн. (заборгованість по тілу кредиту та нарахованим відсоткам) *3% * 101 день/ 100% *365 днів = 82,01 гривень.

Сума інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання згідно договору позики за період з листопада 2021 року (початок обчислення інфляційних втрат) по лютий 2022 року розраховується за формулою: (сума боргу * на сукупний індекс інфляції за весь період прострочення) сума боргу і становить: (9880,00 гривень * (1,008 * 1,006 * 1,013 * 1,016) 9880,00 гривень = 315,38 гривень.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість: за договором позики № 837560 від 30.04.2019 року у загальній сумі 13637,39 гривень, яка складається з: 7000,00 гривень тіло позики; 2880,00 гривень відсотки за користування сумою позики, 3360,00 гривень сума нарахованих штрафів; 82,01 гривень 3% річних від простроченої суми за період з 15.11.2021 року по 23.02.2022 рік та 315,38 гривень розмір інфляційних нарахувань за період з листопада 2021 року по лютий 2022 рік.

В решті у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо відшкодування судових витрат.

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «Він Фінанс» заявлено з ціною 36 196,44 гривень і задоволено частково на суму 13 637,39 гривень.

Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» слід присудити стягнення судового збору за подання позову у розмірі 912,66 гривень (13 637,39 грн. * 2422,40 грн./ 36 196,44 грн.).

Також з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу пропорційно до задоволеної частки позовних вимог у сумі 1883,80 гривень (13 637,39 грн. * 5000,00 грн./ 36 196,44 грн.).

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за договором № 837560 від 30.04.2019 року у сумі 13 637,39 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» судовий збір у сумі 912,66 гривень та 1883,80 гривень понесених витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», , місце знаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 04.02.2025 року.

Суддя: