Справа №521/7515/24
Провадження №2/521/562/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Мурзенко М.В.,

при секретарі Корнієнко Л.В.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року до Малиновського районного суд м. Одеси через систему «Електронний суд» звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Шавров І.І. з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, уточнивши який просив суд в порядку поділу майна подружжя: визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 48,5 кв. м., загальна площа 72.3 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право приватної власності на машину марки Volkswagen Tiguan сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2014, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року по справі №521/1838/24 шлюб між сторонами було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4 . В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, спільними коштами та зусиллями, внаслідок спільної праці, для подальшого використання на потреби сім`ї, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було набуто майно, а саме: - машина марки Volkswagen Tiguan сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2014, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , категорії М1, тип кузова D4; особливі примітки загальний легковий універсал, та квартира АДРЕСА_1 (житлова площа 48,5 кв. м., загальна площа 72.3 кв.м.) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 23.02.2023 року, машина марки Volkswagen Tiguan сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2014, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_2 . У власності ОСОБА_1 перебуває квартира АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру виникло внаслідок Договору дарування квартири від 24.10.2020 року, за яким Дарувальник ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстрована: АДРЕСА_2 ) подарувала ОСОБА_1 (Позивачу) майно у власність в дар. Договір посвідчено за умови збереження права користування такою квартирою за малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відчужувана квартира належала ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_6 виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 05.09.2011 року. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К., зареєстрований в реєстрі за №1162. Право власності на вказану квартиру належить ОСОБА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2024 року позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2024 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 31.07.2024 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.09.2024 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.10.2024 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року по справі №521/1838/24 шлюб між сторонами було розірвано. (копія наявна в матеріалах електронної справи)

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування у шлюбі, 23.02.2023 року було придбано автомобіль - Volkswagen Tiguan сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2014, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 . (копія наявна в матеріалах електронної справи).

З пояснень сторін вбачається, що вказаний автомобіль куплений на спільні кошти.

Також судом встановлено, що під час перебування в шлюбі позивач набув право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 та складається в цілому із трьохкімнатної квартири, житловою площею - 48,5 кв.м, загальною площею - 72,3 кв.м. (надалі квартира, або нерухоме майно) відповідно до Договору дарування квартири від 24.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К., та зареєстрованого в реєстрі за №1162 із збереженням права користування вищевказаною квартирою за малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (копія договору наявна в матеріалах електронної справи)

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення частини першої статті 71 СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено: « Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20))».

У пункті 50 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

У судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, враховуючи визначення фактичного порядку володіння та користування спірним автомобілем, суд доходить висновку про необхідність виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2014, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .

При цьому суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 48,5 кв. м., загальна площа 72.3 кв.м. в порядку поділу майна подружжя з огляду на наступне.

Згідно змісту глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до п. 1-3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Враховуючи те, що судом встановлено, та сторонами не заперечується, що спірна квартира була отримана у власність ОСОБА_1 на підставі Договору дарування квартири від 24.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К., тобто не є спільною сумісною власністю подружжя, а є його особистою приватною власністю, тому суд приходить до висновку, що таке майно не підлягає поділу між колишнім подружжям.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2014, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги після закінчення його апеляційного перегляду, якщо за його результатами рішення було залишено без змін.

Повний текст рішення складений 24 лютого 2025 року.

Головуючий: