ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 953/324/24

провадження № 22-ц/818/325/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» ,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року у складі судді Власової Ю.Ю.,-

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 1/3986674 від 17.06.2021 у розмірі 419358,12 грн та просив вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.06.2021 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 уклали Комплексний договір № 1/3986674 (надалі Кредитний договір), за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 500000,00 грн строком на 72 місяця з 17.06. 2021 року до 16.06.2027 року (включно) зі сплатою 15% річних та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно в розмірі 1,15% від суми кредиту, а позичальник зобов`язався здійснювати платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту. Проте відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконуються, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 419 358,12 гривень, що включає: заборгованість за кредитом - 297 087,05 грн, прострочену заборгованість за кредитом - 39 411,43 грн, нараховані відсотки - 420,62 грн, нараховану комісію - 5 750,00 грн, прострочені відсотки - 25 256,22 грн та прострочену комісію - 51 432,8 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 1/3986674 від 17.06.2021 у розмірі 419358 грн 12 коп та судовий збір у розмірі 6290 грн 38 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши на користь банка 131858,12 грн, з яких 106181,28 заборгованість за основною сумою боргу та 25676,84 грн заборгованість за відсотками. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитним договором встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 1.4.2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, які є нікчемними. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення комісійної винагороди не можуть бути задоволені у зв`язку з нікчемністю положень кредитного договору, що передбачають її нарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що суд повно та всебічно встановив обставини у справ та ухвалив рішення, що відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Доводи апеляційної скарги викладені судом висновки не спростовують.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.06.2021 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та фізична особа - резидент України ОСОБА_1 уклали Комплексний договір № 1/3986674 (надалі Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається Відповідачу на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно цього Договору та Правил надання споживчого кредиту в AT «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умов страхування життя Позичальника (надалі - Правила), які є невід`ємною частиною цього Договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.com.ua.

Згідно п. 6.1. Кредитного договору, зазначено, що відповідач, шляхом підписання цього Договору, підтверджує, що він в день укладання Договору: Особисто отримав свій примірник Договору; Умови цього договору йому зрозумілі; З Правилами страхування та Програмою страхування, що розміщені на офіційному сайті Позивача www.credit-agricole.com.ua ознайомлений, приймає та погоджується; З тарифами Банку Страхової компанії ознайомлений і згодний; Надає свою згоду про передачу Банком інформації, що становить банківську таємницю, Страховику.

Оскільки Відповідач, визнав надані Банком умови даного договору, тарифи та правила банку та приєднався до них в повному обсязі, керуючись ч. 2 ст. 628 ЦК України, Договір є Договором приєднання і до відносин сторін в даній частині Договору застосовуються положення ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідно до вищезазначеного Кредитного договору, Позивач надає Відповідачу кредит у сумі 500000 грн., строком з 17.06.2021 до 16.06.2027, а Відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту.

Однак, Відповідачем порушені умови Кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені Кредитним договором.

Умовами Кредитного договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно цього договору, Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми заборгованості за цим договором за кожний день прострочення платежу (п. 3.1. Кредитного договору).

Згідно п. 3.3 Кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання умов Договору та Правил, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 1.4.2 договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,15% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Відповідно до пункту 1.5 договору всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом згідно договору визначенні у Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовами страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною цього договору та розміщенні на офіційному сайті банку www.credit-agricole.ua. Правила застосовуються в тій частині, яка не суперечить положенням цього договору (зокрема не застосовуються положення щодо страхування життя позичальника). У разі суперечностей між положеннями цього договору та положеннями Правил мають вищий пріоритет та застосовуються положення договору.

Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту (пункт 2.2 договору).

У разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування» (пункт 3.1 договору).

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором № 1/3986674 від 17.06.2021 належним чином, що підтверджується платіжною інструкцією №37289353-1 від 17 червня 2021року, з якого вбачається, що на рахунок відповідачки перераховані грошові кошти у сумі 99 580,00 на підставі кредитного договору № 1/4075925 (а.с.8).

Внаслідок невиконання умов Кредитного договору у Відповідача перед Позивачем станом на 20.10.2023 є наявною заборгованість в загальному розмірі 419 358,12 гривень, що включає: заборгованість за кредитом - 297 087,05 грн, прострочену заборгованість за кредитом - 39 411,43 грн, нараховані відсотки - 420,62 грн, нараховану комісію за період - 5 750,00 грн, прострочені відсотки - 25 256,22 грн, прострочену комісію - 51 432,8 грн.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі

№ 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Як вбачається з матеріалів справи у пункті 1.4.2 Кредитного договору сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,15% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

При цьому у Кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами.

В свою чергу Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

За таких обставин положення пункту 1.4.2 розділу 1 Кредитного договору 1.2 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначений висновок відповідає правовому висновку викладеному у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, від 30 листопада 2023 року у справі № 382/1621/21, від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

Тому судова колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду залишилось те, що в Кредитному договорі міститься нікчемна умова про сплату ОСОБА_1 комісійної винагороди та помилковий висновок суду про наявність підстав для стягнення суми комісії у розмірі в розмірі 5750,00 грн та простроченої комісії в розмірі 51432,80 грн.

Також згідно даних виписок по рахунку відповідач на погашення комісії сплатив Банку 109567,20 грн, що підлягає врахуванню до загальної суми погашеного кредиту.

Таким чином, суд неправильно визначив суму заборгованості включивши до сплачену та нараховану комісію в загальному розмірі 166 750 грн.

Разом з тим, судова колегія відхиляє наданий апелянтом розрахунок заборгованості за договором, оскільки він суперечить матеріалам справи та не містить посилань на здійснені боржником платежі або інші докази сплати комісії у більшому ніж встановлено апеляційним судом розмірі.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку та як наслідок не правильно застосував норми матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість в сумі 252608,12 грн заборгованість за тілом кредиту та відсотків, в іншій частині у задоволені позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» задоволено частково на 60,23%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3788,69 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 39,77%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3752,53 грн підлягає стягненню з Банка на користь ОСОБА_1 .

Разом з тим, в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявлялись вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно висновку у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання відповідачем послуг наданих адвокатом Бондарчуком А.М.

АТ «Креді Агріколь Банк» було подано письмові пояснення на відзив в якому зазначено про неспівмірність витрат складності справи.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_1 , судова колегія виходить з того, що апеляційцна скарга задоволена на 39,77%, справа про стягнення заборгованості за договором кредиту для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників, тобто вона є типовою. З урахуванням категорії справи складання позову не потребує від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль.

З урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, з урахуванням заявленого клопотання про неспівмірність витрат поданої Банком, судова колегія доходить висновку, що справедливим буде стягнення з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Бондарчука Андрія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року змінити.

Позов Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 1/3986674 від 17.06.2021 в розмірі 252608 (двісті п`ятдесят дві тисячі шістсот вісім ) грн 12 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (ЄРДПОУ 14361575) судовий збір в розмірі 3788 (три тисячі сімсот вісімдесят вісім)грн 69 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (ЄРДПОУ 14361575) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 3752( три тисячі сімсот п`ятдесят дві) грн 53 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.02.2025

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук