Справа№592/5743/22
Провадження №2/592/39/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми в складі: головуючого- судді Катрич О.М., секретаря судового засідання Дядечко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми матеріали позовної заяви Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування службовою квартирою, їх виселення без надання іншого житлового приміщення,

встановив:

Начальник Квартирно-експлуатаційного відділу міста звернувся до суду з позовною заявою, яку мотивує тим, що ОСОБА_1 був виданий ордер № 1495 від 12.04.2010 року на вселення у квартиру за адресою АДРЕСА_1 для нього та членів його сім`ї (дружини, сина і доньки), на підставі рішення «Про надання квартир, що придбані Державною іпотечною установою» виконкому Сумської міської ради народних депутатів № 177 від 06.04.2010 року. Вказана квартира відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України та обліковується в КЕВ м. Суми. Згідно з довідкою про склад сім`ї та витягу з реєстру територіальної громади у вищезазначеній квартирі зареєстровані вказані особи. Тобто, в службовій квартирі зареєстрований військовослужбовець ОСОБА_1 , його колишня дружина та двоє повнолітніх дітей. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.11.2018 року шлюб розірваний між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У зв`язку з отриманням службової квартири від Державної іпотечної установи майором ОСОБА_1 складом сім`ї 4 особи, за адресою АДРЕСА_1 (трьохкімнатна квартира на сьомому поверсі десятиповерхового будинку загальною площею 124,14 кв. м. житловою площею 61,7 кв.м) він вважаєтся таким, що отримав службове житло для проживання без зняття з квартирного обліку.

У квартирно-експлуатаційному відділі м. Суми проводилась робота з вивільнення службових квартир, що безпідставно утримуються військовослужбовцями Збройних Сил України, які вибули зі списків військових частин Сумського гарнізону до інших гарнізонів та не виконали вимоги пункту 23 розділу IV інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 31.07.2018 року № 380. Військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше не передбачено законодавством.Таким чином, на підставі вищевказаних спеціальних нормативно- правових актів, що визначають основні положення реалізації конституційного права саме військовослужбовців на житло за рахунок фонду оборонного відомства та регулюють відносини, що виникають у в`язку із забезпеченням військовослужбовців службовим житлом на час проходження служби, а також порядок вивільнення фонду службового житла оборонного відомства після розірвання шлюбу колишніми членами сім`ї військовослужбовця, колишня дружина та повнолітні діти відповідача мають звільнити службове житло. Вирішення спору необхідне для використання цієї квартири за призначенням та забезпечення військовослужбовців та членів їхніх сімей, які не забезпечені житлом або потребують його поліпшення в першочерговому порядку. Нагальна суспільна необхідності для виселення відповідачів обґрунтована тим, що існує черга військовослужбовців, які претендують на заселення у службове житло. Вважає, що відповідачі втратили право користування службовим житловим приміщенням у зв`язку з тривалою, з листопада 2018 року, відсутністю за місцем реєстрації ОСОБА_1 , а інші відповідачі є колишніми членами сім`ї військовослужбовця та не мають відношення до військової служби, крім того не сплачують за комунальні послуги та не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення. Вищезазначені обставини створюють перешкоди повно і незаперечно здійснювати свої права Міноборони у користуванні і розпорядженні службовим майном.

Просить суд: визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , та виселити їх без надання іншого житлового приміщення.

03.10.2022 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому вказує, що він є військовослужбовець Збройних сил України і з початком бойових дій 24.02.2022 року повсякденно виконує завдання по захисту Батьківщини. Постійного місця проживання у нього немає та й повідомити його не може з зрозумілих на це обставин, квартири в різних місцях винаймає. У спірній квартирі фізично і юридично він не мешкає з вересня 2015 року, після виписки з попередньої адреси свого мешкання зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_3 . Тому просить визнати необгрунтованими доводи позивача та розглянути справу без його участі. (а.с.105)

14.10.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що як стверджує відповідач, що він надавав документи позивачу ще у 2018 році, але не конкретизує які саме та не підтверджує доказами таке звернення. Слід, зазначити, що КЕВ м. Суми фактично прийняв справи від КЕВ м. Полтава з 01.04.2019 року і фахівець з житлових питань була прийнята на роботу з тієї ж дати. Відповідач зазначає, що він виписаний з попередньої адреси свого проживання, але довідка з ЦНАП навпаки підтверджує його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_4 . Фактично службову квартиру не здано, від особистих речей не звільнено і відповідних актів не складено. Відповідач зазначає, що він з 2015 року винаймає житло і сплачує кошти. Однак на підтвердження зазначеного факту не надає належних доказів (договір оренди житлового приміщення, квитанції по сплаті комунальних послуг тощо). Адже без довідки про здачу службового житла він не може отримувати компенсації за піднайом житла. Таким чином, доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак не заслуговують на увагу суду. (а.с.108-110)

14.11.2022 року від представника інших відповідачів -адвоката Жмакіної Н.В. надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідно до витягу з протоколу №2 засідання житлової комісії Сумського гарнізону лютого 2010 року (додаток до позову №18) розподілено 3-й кімнатну квартиру АДРЕСА_5 для постійного проживання без зняття з квартирного обліку майору ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи (він, дружина, син та донька) як службову.У ордері на вселення до житлового приміщення вказані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_1 разом з сім`єю в`їхав до квартири та всі члени сім`ї зареєстрували місце проживання за вказаною адресою на законних підставах. Станом на даний час постійно проживають за вказаною адресою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_1 має у квартирі особисті речі та періодично приїздить. ОСОБА_1 до цього часу перебуває на військовій службі. Вислуга на військовій службі більше 10 років. Його донька ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства II групи. Нею опікується мати та брат, які разом з нею проживають. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української PCP строки у жилому приміщенні без поважних причин. Ніхто з відповідачів іншого житла немає та не мали, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Окрім того, варто зазначити, що заборгованості по оплаті сплаті комунальних послуг Відповідачі не допускають. Просить відмовити у задоволенні позову. (а.с.75-81)

Відповідачі про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань не надходило.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 та Катькало А.В. позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Оніщенко О.В. позовні вимоги не визнав, так як відповідачка набула право користування житлом на законних підставах, є одинокою та заміж не вийшла, продовжує проживати за даною адресою, більш того у матеріалах справи відсутні докази того, що дана квартира є службовою. Тому просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що відповідно до Положення, затв. Наказом начальника Харківського квартирно-експлуатаційного управління від 08.01.2024 року № 21, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми є державною установою та входить до складу Збройних Сил України, який створений з метою організації виконання завдань з квартирно- експлуатаційного забезпечення військових частин, закладів, установ та організації (далі - військових частин) Міністерства Оборони України та Збройних Сил України дислокованих у гарнізонах Сумської області у мирний час та на особливий період. (а.с. 239- 257)

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2009 року власником 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_5 є Державна іпотечна установа. (а.с. 22-24)

Згідно Акту прийому передач квартир від 29.01.2010 року, Державна іпотечна установа передала Міністерству оборони України пять квартир для забезпечення житлом громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, в тому числі, квартиру АДРЕСА_5 .(а.с.25)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_5 є Держава в особі Міністерства оборони України. (а.с. 27-28)

В даній квартирі з 2010 року і по т.ч. зареєстровані відповідачі по справі. (а.с.29-31, 33-35, 51-54)

Згідно ордеру на житлове приміщення № 1495, а саме квартири АДРЕСА_5 , на підставі рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів № 177 від 06.04.2010 року, виданого ОСОБА_1 з сім`єю із 4 х осіб дружині ОСОБА_2 , сину ОСОБА_3 та доньці ОСОБА_6 (а.с. 32)

Згідно витягу із протоколу № 2 засідання житлової комісії Сумського гарнізону від лютого 2010 року, який має друкований вид, а саме 2.2. для постійного проживання без зняття з квартирного обліку за адресою АДРЕСА_2 , розподілити 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 майору ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи(дружина та двоє дітей), який перебуває на першочергове отримання житла з 10.09.2004 року під № 6. Як убачається із даного витягу, після (будівля ІНФОРМАЦІЯ_2 ) рукописним текстом зазначено слово «службова». (а.с.36)

Відповідно до витягу із Протоколу № 2 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.03.2010 року, у зв`язку із отриманням службової квартири, від Державної іпотечної установи майором ОСОБА_1 складом сім`ї 4 особи за адресою АДРЕСА_2 вважати таким, що отримав службове житло для проживання без зняття з квартирного обліку. (а.с. 37-38)

06.04.2010 року виконавчим комітетом СМР було прийнято рішення № 177, за яким ОСОБА_1 та членам його сім`ї надається службова квартира АДРЕСА_2 (а.с. 127-129)

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.11.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. (а.с. 39-40)

Актом від 21.06.2022 року, затвердженого начальником КЕВ м. Суми Клименко О., складеного працівником ЗСУ ОСОБА_7 , та членами комісії було встановлено, що зі слів військовослужбовця ОСОБА_8 у спірній квартирі проживає його колишня дружина та двоє їх повнолітніх дітей. Сам він звільнив службову квартиру від особистих речей та не проживає у ній з 02.11.2018 року. ОСОБА_9 відмовляється звільнити цю квартиру. На зв`язок не виходить. (а.с. 41)

Листом від 03.06.2020 року № 1083 звернувся начальник КЕВ м. Суми Клименко О. до заступника військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України Парфьонову І., в якому зазначено, що КЕВ м. Суми було доручено житловій комісії гарнізону переглянути житлову справу ОСОБА_1 та доцільність використання ним службового житла у зв`язку із зміною складу сім`ї. (а.с. 42-43) Такі листи були направлені і військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 44-47)

Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 не зареєстровано право власності на нерухоме майно. (а.с.82-84) ОСОБА_4 є особою з інвалідністю з дитинства (а.с.85-86)

Згідно наданої інформації від 20.12.2022 року та від 09.01.2023 року підполковник ОСОБА_1 з 01.08.1995 року по теперішній час проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника відділу військового обліку, бронювання та впровадження ЄДР військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , являється військовослужбовцем Збройних Сил України, що залучений до виконання завдань щодо відсічі збройної агресії російської федерації. (а.с. 148-149)

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2023 року підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 08 червня 2023 року №525 на посаду старшого офіцера відділу супроводження кар`єри офіцерів кадрового центру сухопутних військ, вважати таким, що 14 червня 2023 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби в м. Київ. Службовим житлом забезпечений в м. Суми. (а.с.193)

Таким чином, згідно з матеріалами даної справи, судом встановлено, що відповідачі користуються спірною службовою квартирою, також у житловому приміщені проживають колишня дружина військовослужбовця та їх діти. Доказів про те, що у відповідачів є інше житло відсутнє.

Позивач також просить суд виселити відповідачів зі спірного житлового приміщення, без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення, у випадках зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено сім`ї військовослужбовців та осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

У витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2023 року вказано, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах станом на 14 червня 2023 року становить: календарна - 27 років 10 місяців 13 днів, пільгова - 00 років 06 місяців 00 днів, загальна - 28 років 04 місяці 13 днів. (а.с.193)

У ч. 1 ст. 122 ЖК України зазначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Згідно зі ст. 123 ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно зі ст. 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та члени їх сімей, які проживають разом із ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Порядок забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей жилими приміщеннями визначаються постановою Кабінету Міністрів України, зокрема, постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі Порядок), «Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі Інструкція).

Відповідно до положень п. 26 Інструкції особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом.

Крім цього, звертаючись з даним позовом до суду, позивачі вказували також про те, що відповідач ОСОБА_1 тривалий час не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а і відповідно членів його сім`ї.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Так, на даний час ОСОБА_1 є військовослужбовцем і з військової служби не звільнений, а продовжує нести військову службу під час дії воєнного стану на території України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 вселилися та проживають у спірному житлі тривалий час на законних підставах згідно виданому ордеру як на військовослужбовця ОСОБА_1 , так і на членів його сім`ї, іншого житла у власності не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виселення особи із житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 2,5, 12, 13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 24.02.2025

Суддя О.М. Катрич