Провадження №: 2/336/96/2025
РІШЕННЯ

іменем України

24 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С.,

за участю: секретаря судового засідання Сайбель К.О.,

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ковалишкіна В.В.,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Кофанова А.В.,

відповідача (третьої особи за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко Костянтин Олегович, про усунення перешкод у користуванні квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовної заявою про усунення перешкод в користуванні квартирою, в якій зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Як вказано у позові, позивач є сином ОСОБА_4 від першого шлюбу. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема, квартира АДРЕСА_1 та інше рухоме і нерухоме майно, тому позивач 30.11.2021 року звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО Федосенка К.О. з заявою про прийняття спадщини. Також, як стало відомо позивачу, окрім нього спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є друга дружина покійного ОСОБА_3 та син від другого шлюбу - ОСОБА_2 , які також звернулися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Як вказав позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 самовільно заволоділи документами та ключами від вищевказаної квартири, що належала спадкодавцю, безпідставно користуються цією квартирою та всіма комунальними послугами без будь-якої правової підстави, а саме, без документів про право власності на цю квартиру, без будь-яких договорів з відповідними постачальниками комунальних послуг. Також відповідачі привласнили все особисте майно його покійного батька, що знаходилось в квартирі, привласнили належні йому земельну ділянку і транспортні засоби та незаконно користуються ними, не оформивши будь-яких прав на майно, не надають нотаріусу відповідні правовстановлюючі документи, тим самим не даючи йому змоги оформити право власності на належні йому, як спадкоємцю, частки спадщини. Посилаючись на те, що при спробі вирішити питання щодо володіння та користування цим майном, відповідачі погрожують фізичною розправою, не впускають до квартири, хоча самі зареєстровані і проживають за іншою адресою в квартирі, яка належить ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ), позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом вселення його у вищезазначену квартиру та зобов`язанням ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , надати йому ключі від усіх замків вхідної двері квартири за адресою: АДРЕСА_3 та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

З 23.08.2023 року справа перебувала у провадженні судді Галущенко Ю.А

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А. від 29 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження в цій справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 25.09.2023 року.

22.09.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 (в особі представника адвоката Кофанова А.В.) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги є він, його мати ОСОБА_3 та син померлого від першого шлюбу ОСОБА_1 . Також він вказав, що його мати ОСОБА_3 відмовилась від своєї частки у спадщині на його користь, а тому він набув в порядку спадкування право власності на 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_1 набув право власності в порядку спадкування на 1/3 частину цієї квартири. Спірна квартира є двокімнатною, має жилу площу 29,5 кв. м (одна кімната площею 13,3 кв. м, друга 16, 2 кв. м. Посилаючись на те, що поділ квартири в натурі є неможливим, тому що неможливо обладнати самостійний вихід із квартири, крім того, ОСОБА_1 у відповідності до його часток у спадщині може належати лише 9,83 кв. м. (а такої маленької кімнати в квартирі немає), позивач за зустрічним позовом вважає, що спільне користування квартирою неможливо, оскільки в квартирі в обох кімнатах він проживає з матір`ю, а ОСОБА_1 в квартирі не проживав, не ніс витрат на її утримання, має інше належне йому житло квартиру АДРЕСА_4 , просив суд ухвалити рішення яким припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на цю частку. Також ОСОБА_2 в прохальній частині зустрічного позову вказав про ухвалення рішення про виплату ОСОБА_1 з депозитного рахунку суду грошової суми в розмірі 146280 грн. як компенсації вартості 1/3 частки цієї квартири та стягнути з відповідача судові витрати.

25.09.2023 року в підготовче судове засідання з`явилися позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) адвокат Кофанов А.В. Ухвалено прийняти до провадження зустрічну позовну заяву та в зв`язку з необхідністю ОСОБА_1 подати відзив на зустрічну позовну заяву відкласти підготовче судове засідання на 01.11.2023 року.

03.10.2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він зазначав, що він не визнає зустрічний позов ОСОБА_2 . Так, ОСОБА_2 без будь-яких обґрунтованих розрахунків, без посилання на докази, на власний розсуд визначив вартість спадкової квартири, оцінивши її лише у 438840 грн. Крім того, з врахуванням відмови ОСОБА_3 від будь-яких прав на спадщину, вбачається, що остання не претендує на будь-які права щодо користування спадковим майном. Також у відзиві ОСОБА_1 вказав, що після смерті його батька відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна спірної квартири і земельного паю площею 2,6377 га, який знаходиться на території Слободищенської сільської ради Іллінецького району Вінницької області та рухомого майна двох легкових автомобілів, автомобільного причепу, інше майно, що знаходиться в спірній квартирі та в 3-х гаражних боксах у 2-х гаражних кооперативах м. Запоріжжя «Локомотив» та «Радіоприбор». Як вказав ОСОБА_1 він намагався врегулювати питання щодо поділу спадкового майна, пропонував залишити за відповідачами спірну квартиру із залишенням за ним земельного паю, з виплатою різниці у вартості за ринковими цінами; також пропонував різні варіанти поділу іншого спадкового майна, тому пішов на зустріч проханню відповідачів і в травні 2022 року відмовився від прав на членство після смерті батька у 2-х гаражних кооперативах, повіривши обіцянкам відповідачів, що вони до вересня 2022 року розглянуть варіанти перерозподілу спадщини. Проте відповідачі взагалі не мають наміру надавати йому будь-яку частку спадкового майна, затягують питання оформлення права на спадщину. У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 зазначав різні варіанти порядку користування спірною квартирою та майном, яке в ній знаходиться, а також вказав, що ОСОБА_2 не несе витрат по утриманню спадкової квартири, по цій квартирі існує велика заборгованість, а вартість квартири, вказана у зустрічній позовній заяві, занижена. ОСОБА_1 вказав, що ринкова вартість цієї квартири складає в середньому від 906000 грн. до 982800 грн., додавши скріншоти із сайту продажу нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просив суд в зустрічному позові ОСОБА_2 про припинення його права у спільному майні відмовити повністю.

31.10.2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Кофанова А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого засідання.

01.11.2023 року судове засідання не відбувалося у зв`язку із перебуванням судді Галущенко Ю.А. у відпустці. Судове засідання призначено на 20.12.2023 року.

14.12.2023 року до суду надійшла уточнена та доповнена зустрічна позовна заява ОСОБА_2 (в особі представника адвоката Кофанова А.В.) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні. В уточненій та доповненій заяві позивач ОСОБА_2 , посилаючись на те, що йому видано нотаріусом ЗМНО Федосенком К.О. свідоцтво про право на спадщину за законом згідно якого посвідчено його право на 2/3 частки спірної квартири та вказуючи, що спільне користування двохкімнатною квартирою неможливо, оскільки в ній тривалий час проживає він із своєю матір`ю, зазначав, що згідно Звіту про незалежну оцінку від 30.11.2023 року, зробленого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006» середньо ринкова вартість квартири складає 442254 грн., тому він просив в силу вимог п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності на цю частку, виплативши ОСОБА_1 з депозитного рахунку суду грошову суму 147418 грн. як компенсацію вартості 1/3 частки цієї квартири та стягнути судові витрати.

20.12.2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Кофанова А.В. надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копії банківської квитанції від 18.12.2023 року про перерахування на депозит суду згідно вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України вартості частки ОСОБА_1 у спільному майні квартирі АДРЕСА_1 в розмірі 147418 грн.

20.12.2023 року в підготовче судове засідання з`явилися позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) адвокат Кофанов А.В. Ухвалено прийняти до провадження зустрічну позовну заяву (уточнену) та для виклику відповідачів відкласти судове засідання на 08.02.2024 року.

30.01.2024 року від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшов відзив на уточнену та доповнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , в якому ОСОБА_6 зазначав, що не погоджується з доводами, викладеними в уточненій та доповненій зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 , вважає, що його права як спадкоємця першої черги порушуються діями ОСОБА_2 , застосування приписів п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України щодо припинення його права власності на спадкове майно є безпідставним, а присудження йому мізерної компенсації суперечить вимогам статті 319 ЦК України, порушує баланс приватних інтересів співвласників. Також ОСОБА_1 вказав, що він не заявляв вимогу про виділ його частки в натурі, а лише заявив вимогу про усунення перешкод у користуванні квартирою. До того ж він пропонував ОСОБА_2 різні варіанти спільного використання не тільки цієї квартири, але й іншого спадкового майна з урахуванням інтересів обох співвласників спадкового майна. У відзиві ОСОБА_1 просив суд в зустрічному позові ОСОБА_2 про припинення його права у спільному майні відмовити повністю, а його позов задовольнити.

06.02.2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Кофанова А.В. надійшла заява про забезпечення позову, а саме про накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1

08.02.2024 року в підготовче судове засідання з`явилися позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) адвокат Кофанов А.В., відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А. відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Кофанова А.В. про забезпечення позову, а саме про накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1

14.05.2024 року в підготовче судове засідання з`явилися позивач за первісним позовом Сапунцов В.Д., відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 адвокат Кофанов А.В. Суддею постановлено ухвалу про проведення процедури врегулювання спору за участі судді. Призначено спільну нараду за участю учасників справи та судді на 13.06.2024 року.

13.06.2024 року спільна нарада за участю учасників справи та судді не відбулася у зв`язку з перебуванням судді Галущенко Ю.А. у нарадчій кімнаті.

Ухвалою судді від 17.06.2024 року про проведення процедури врегулювання спору за участі судді призначено спільну нараду за участю учасників справи та судді на 17.07.2024 року.

17.07.2024 року на нарду сторони не з`явилися.

25.07.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А. згідно заяв сторін щодо припинення врегулювання спору за участю судді постановлено процедуру врегулювання спору за участю судді в цій справі припинити. Провадження в справі поновити, справу передати до канцелярії суду для здійснення автоматизованого розподілу іншому судді.

25.07.2024 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи справу розподілено судді Боєву Є.С.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєва Є.С. від 09 серпня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 05.11.2024 року.

04.11.2024 року від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Кофанова А.В. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Одночасно адвокатом Кофановим було надано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

05.11.2024 року в підготовче судове засідання з`явилися позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 адвокат Кофанов А.В. Адвокат Кофанов А.В. наполягає на задоволенні клопотань про забезпечення зустрічного позову та про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року від 05.11.2024 року задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на час розгляду справи № 336/8684/23. Судом ухвалено закінчити підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 16.01 2025 року.

12.11.2024 року від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про зустрічне забезпечення позову або доказів шляхом зобов`язання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок суду суму коштів у розмірі 500 000 грн.

18.11.2024 року від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Кофанова А.В. надійшло клопотання (відзив на заяву про зустрічне забезпечення позову), в якому ОСОБА_7 просив суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування зустрічного забезпечення позову.

18.11.2024 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на клопотання про зустрічне забезпечення, в якій він не погоджується з позицією позивача за первісним позовом та просить суд задовольнити його клопотання про зустрічне забезпечення у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2024 року у задоволенні клопотання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення зустрічного позову у цивільній справі № 336/8684/23 відмовлено.

29.11.2024 року від головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла копія постанови від 06.11.2024 року про закінчення виконавчого провадження ВП 76483992 щодо фактичного виконання виконавчого документа, а саме, накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на час розгляду справи № 336/8684/23 (реєстраційний номер обтяження 57434454).

16.01.2025 року в судове засідання з`явилися позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , його представник адвокат Ковалишкін В.В., відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 адвокат Кофанов А.В. Учасники судового засіданні підтримали свої вимоги та заперечення, зокрема відповідачі показали, що ОСОБА_1 не має ключів від квартири. Судом досліджено письмові докази по справі. За клопотанням представника відповідача з метою підготовки до судових дебатів оголошено перерву до 17.02.2025 року.

17.02.2025 від позивача надійшла заява про стягнення понесених судових витрат.

В судовому засіданні 17.02.2025 заслухано промови учасників справи у судових дебатах, судом оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, на підставі абз. 2 ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 24.02.2025.

Суд, заслухавши пояснення сторін та письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що на час подачі ОСОБА_1 позовної заяви про усунення перешкод у користуванні квартирою, яка входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , позивач відносився до спадкоємців першої черги, як і відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Сторони своєчасно звернулися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини та їм мало належати кожному по 1/3 частині спадкового майна. На час подачі позову сторони ще не отримали свідоцтва про право власності на спадкове майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , яка після прийняття сторонами спадщини стала перебувати у спільної частковій власності. На час подачі зустрічного позову ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку вищевказаної квартири його мати ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини на користь сина, а тому ОСОБА_2 повинно належати 2/3 частини спадкового майна.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_2 11.10.2023 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме, на 2/3 частки у спадщині, зокрема, на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 03.09.2024 року також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме, на 1/3 частку у спадщині, зокрема, на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується належно завіреною копією спадкової справи № 49/2021 від 30.11.2021 року, заведеної приватним нотаріусом ЗМНО Федосенко К.О.; копіями свідоцтв про право на спадщину за законом (реєстр. № 1344 від 11.10.2023 р. та реєстр. № 1517 від 03.09.2024 р.); витягами про реєстрацію у Спадковому реєстрі (№ 74300457 від 11.10.2023 р. та № 78213098 від 03.09.2024 р.); витягами з Державного реєстру речових прав № 350037217 від 11.10.2023 р. та 393405182 від 03.09.2024.

За таких обставин квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (по 1/3 та 2/3 часток відповідно).

Первісний позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 грунтується на тому, що він, як і відповідачі, є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначав позивач, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 самовільно заволоділи документами та ключами від вищевказаної квартири, що належала спадкодавцю, безпідставно користуються цією квартирою та всіма комунальними послугами без будь-якої правової підстави, хоча зареєстровані у іншій квартирі, що налеить ОСОБА_8 . Також позивач вказав, що відповідачі привласнили все особисте майно його покійного батька, що знаходилось в квартирі, привласнили належні йому земельну ділянку і транспортні засоби та незаконно користуються ними, не оформивши будь-яких прав на майно, не надають нотаріусу відповідні правовстановлюючі документи, тим самим не даючи йому змоги оформити право власності на належні йому, як спадкоємцю, частки спадщини. ОСОБА_1 , посилаючись на те, що при спробі вирішити питання щодо володіння та користування цим майном, відповідачі погрожують фізичною розправою, не впускають до квартири, не дають йому ключі від квартири, просив суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом вселення його у вищезазначену квартиру та зобов`язанням ОСОБА_3 , ОСОБА_2 надати йому ключі від усіх замків вхідної двері цієї квартири.

Зустрічний позов ОСОБА_2 обумовлений тим, що він категорично заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки спірна квартира є двокімнатною, має жилу площу 29,5 кв. м (одна кімната площею 13,3 кв. м, друга 16, 2 кв. м). Посилаючись на те, що поділ квартири в натурі є неможливим, тому що неможливо обладнати самостійний вихід із квартири, крім того, ОСОБА_1 у відповідності до його часток у спадщині може належати лише 9,83 кв. м. (а такої маленької кімнати в квартирі немає), позивач за зустрічним позовом вважає, що спільне користування квартирою неможливо, оскільки в квартирі в обох кімнатах він проживає з матір`ю, а ОСОБА_1 в квартирі не проживав, не ніс витрат на її утримання, зареєстрований та проживає в іншій квартирі, що належить йому. Тому ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення яким припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на цю частку. Також ОСОБА_2 в прохальній частині зустрічного позову вказав про ухвалення рішення про виплату ОСОБА_1 з депозитного рахунку суду грошової суми в розмірі 146280 грн. як компенсації вартості 1/3 частки цієї квартири. В уточненій позовній заяві ОСОБА_2 , обґрунтовуючи позовні вимоги аналогічними твердженнями, не змінюючи позовні вимоги по суті, лише посилався на Звіт від 30.11.2023 року про незалежну оцінку квартири згідно якого середньоринкова вартість квартири складає 442254 грн., тому він просив в силу вимог п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності на цю частку, виплативши ОСОБА_1 з депозитного рахунку суду грошову суму 147 418 грн. як компенсацію вартості 1/3 частки цієї квартири.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов такого.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_1 (1/3 частка цієї квартири) та ОСОБА_2 (2/3 частки квартири).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подав позов про усунення перешкод у користуванні квартирою до двох відповідачів до ОСОБА_3 та до ОСОБА_2 , оскільки до подачі ОСОБА_2 зустрічної позовної заяви він не був обізнаний про те, що ОСОБА_3 відмовилася від спадщини на користь свого сина, а тому не являється співвласником спірної квартири.

Однак, з показань ОСОБА_3 в судовому засіданні, вона продовжує користуватися вказаною квартирою, категорично заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 .

Отже судом встановлено, що ОСОБА_2 (як співвласник) та ОСОБА_3 (як особа, що продовжує користуватися житлом) перешкоджає співвласнику квартири ОСОБА_1 користуватися своїм майном. Факт перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні власним майном, а саме, 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 , підтверджено тим, що відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , що вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/ 3 частину цієї квартири, яка належить ОСОБА_1 , а також позицією відповідачів, висловленою у судовому засіданні.

Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частинами четвертою, п`ятою вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном .

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна

Як визначено ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності(спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

В силу статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, за змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час, від будь-яких осіб.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми (ст. 391 ЦК України) є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Суд вважає, що сам факт заперечення відповідачів щодо задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, відсутність вільного доступу ОСОБА_1 до належного йому майна (відсутність ключів від квартири тощо), а також обставини, викладені у зустрічній позовній заяві про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку цієї квартири, беззаперечно свідчать про те, що співвласник квартири ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_9 чинять перешкоди ОСОБА_1 .

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 466/8225/20, в якій зазначається наступне: «Заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від квартири тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю».

З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку щодо наявності факту вчинення відповідачами перешкод позивачу ОСОБА_1 у користуванні належною останньому 1/3 часткою квартири АДРЕСА_1 .

Також суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18)стосовно того, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі, в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

З матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі, 1/3 частка якої належить позивачеві ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2024 року (реєстр. № 1517), виданого приватним нотаріусом ЗМНО Федосенко К.О., позивач не проживав раніше, між ним та відповідачем відсутній встановлений порядок користування приміщеннями, до того ж в позовній заяві ОСОБА_1 відсутні вимоги про визначення судом порядку користування квартирою, тому посилання відповідача ОСОБА_2 на неможливість проживання ОСОБА_1 в двокімнатній квартирі, оскільки там проживає відповідач зі своєю матір`ю, не є підставою для обмеження співвласника ( ОСОБА_1 ) у праві користуватися своїм нерухомим майном.

Позивачем пред`явлено негаторний позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення у спірну квартиру через наявність перешкод здійснювати своє право користуватися та розпоряджатися належним йому майном, і цей спосіб захисту цивільного права відповідає вимогам, установленим частиною другою статті 16 ЦК України. Власник має право на вселення у належне йому житло безвідносно до того, чи проживає в ньому (правомірно чи неправомірно) ще хтось (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.08.2019 у справі №337/4446/18, аналогічні обставини були також предметом розгляду Верховним Судом у справі № 174/51/17, постанова від 30 вересня 2019 року).

Аналізуючи зібрані у справі докази та пояснення сторін у світлі наведених правових норм та встановлених судом обставин, суд зазначає, що позиція відповідачів протягом розгляду цієї справи в суді не змінилася, вони в добровільному порядку не надають ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей, не впускають його до квартири. Це свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно чиняться відповідачами перешкоди у користуванні майном, а отже суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності на цю частку суд зазначає наступне.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною 1 статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 463/4859/21 Верховний Суд дійшов висновку, частка у спірній квартирі, яка становить 1/3, не є незначною у розумінні пункту першого частини першої статті 365 ЦК України (вказане узгоджується із висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі 297/3105/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 760/2585/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 303/2585/16-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 569/10336/18), а неможливість виділення частки квартири в натурі та неприязні стосунки між співвласниками не є підставами для припинення права власності одного з них.

Оскільки 1/3 частина квартири не є незначною, а тому при вирішенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 застосування пункту 1 частини 1 статті 365 ЦК України є неприйнятним.

Також це стосується і приписів пункту 3 частини 1 статті 365 ЦК України стосовно твердження ОСОБА_2 про те, що спільне володіння і користування майном (квартирою) є неможливим. При цьому суд зауважує на тому, що відповідач ОСОБА_2 , який вважає, що ОСОБА_1 фактично немає місця для проживання в квартирі, не позбавлений права користування належною ОСОБА_1 1/3 часткою квартири на підставі відповідного договору оренди, або сторони можуть у законному порядку здійснити перепланування квартири, зменшивши одну із кімнат до розміру 1/3 частки від житлової площі квартири, тобто, до 9,83 кв. м., або ж сторони разом можуть продати всю квартиру за вигідною ціною, поділивши отриману суму у співвідношенні 1/3 та 2/3 частини, що буде відповідати інтересам обох співвласників.

За наведеного у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності слід відмовити та повернути грошові кошти, внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок, у розмірі 147 418 гривень (а.с. 106).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 264 УПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи, що за наслідком розгляду справи суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку, що підстави за яких застосовано заходи забезпечення позову відпали, у зв`язку з чим суд вважає, що заходи забезпечення позову застосовані у даній справі слід скасувати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження надання правової допомоги позивача надав суду: договір № 07/10/24-1 про надання правничої допомоги 07.10.2024, акт надання послуг від 17.02.2025 до вказаного договору, за яким адвокатом Ковалишкіним В.В. надані позивачу послуги на суму 4000 грн.

За наведеного сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. підлягають стягненню на його користь із відповідачів.

Керуючись ст. ст. 81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , передати ОСОБА_1 ключі від усіх замків вхідних дверей квартири за адресою:

АДРЕСА_5 задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні відмовити.

Стягнути в рівних частках із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.

Після набрання рішенням законної сили, скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Шевченківського районного суду від 05.11.2024 року та скасувати арешт, накладений на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер обтяження 57434454.

Повернути ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 147 418 грн. (сто сорок сім тисяч чотириста вісімнадцять) грн., сплачені у Шевченківському відділенні Запорізького РУ АТ «КБ ПРИВАТБАНК» 18.12.2023 згідно квитанції 9327-3423-3562-3324, платник: ОСОБА_2 , отримувач: ТУ ДСА України в Запорізькій області, код отримувача 26316700, р/р НОМЕР_2 , призначення платежу: внесок для сплати вартості частки ОСОБА_10 (1/3) у спільному майні квартири АДРЕСА_1 .

Відомості про учасників справи, передбачені п. 4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_6 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ; фактично проживає: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв