Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

встановив таке.

До суду звернулася позивачка ОСОБА_1 . Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд на 27.01.2025, а потім на 17.02.2025.

В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Від позивачки ОСОБА_1 в матеріалах справи наявні заяви від 03.01.2025 та 13.02.2025 року, в яких вона просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення на строк не більш як п`ять днів.

Позиції сторін.

Позивачка заявила про стягнення з відповідача на її користь безпідставно отриманих коштів за Договором про надання соціальних послуг на користь третьої особи від 20.09.2024 року у розмірі 13 000,00 гривень та судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1 211,20 гривень.

Позов обґрунтувала таким. 20.09.2024 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , основним видом підприємницької діяльності якого є надання послуг догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та інвалідів та дядьком позивачки - ОСОБА_3 , який діяв особисто як член родини, укладено Договір про надання соціальних послуг на користь третьої особи, а саме - ОСОБА_4 (підопічної) - щодо її стаціонарного догляду. Вказаний договір було укладено строком на один місяць, він набрав чинності 20.09.2024 та діяв до 20.10.2024 року. Згідно даного Договору, послуга щодо стаціонарного догляду ОСОБА_4 надавалась стаціонарно в приміщенні Виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , та її вартість становила 13 000 грн. Датою здійснення плати за дану послугу визначено три календарні дні до числа укладання Договору, оплата мала здійснюватись із зазначенням даних Підопічного у призначенні платежу.

Під час укладення Договору керуюча пансіонатом ОСОБА_5 повідомила дядькові позивачки - ОСОБА_3 , що крім суми в розмірі 13 000 грн необхідно також разово сплатити ще 2 500 грн за утримання ОСОБА_4 , вказавши, що у разі продовження перебування Підопічної у пансіонаті, у наступні рази треба буде доплачувати по 750 грн до кожного платежу (витрати на утримання Підопічної: мило, шампунь тощо). На прохання ОСОБА_3 , який мав при собі лише готівкові кошти, позивачкою 20.09.2024 о 16:50 на рахунок ФОП ОСОБА_2 здійснено переказ коштів в розмірі 15 500 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.

18.10.2024, тобто за кілька днів до припинення дії Договору від 20.09.2024, ОСОБА_3 прибув до пансіонату з метою укладення з ФОП ОСОБА_2 нового Договору про надання соціальних послуг на користь своєї матері ОСОБА_4 . Проте новий Договір укладений не був, оскільки керуюча пансіонатом ОСОБА_5 , яка уповноважена діяти від імені ФОП ОСОБА_2 , цього дня була відсутня. Дядько позивачки, який не є мешканцем м. Миколаєва, залишив пансіонат з наміром укласти новий Договір під час свого наступного приїзду до м. Миколаєва, який вій планував здійснити у найближчий час.

Оскільки укладений 20.09.2024 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 . Договір діяв до 20.09.2024, на прохання ОСОБА_3 19.10.2024 позивачкою о 14:34 на рахунок ФОП ОСОБА_2 здійснено переказ коштів в розмірі 13 750 грн. Вказаний платіж було здійснено в якості оплати за надання ФОП ОСОБА_2 послуги щодо стаціонарного догляду ОСОБА_4 терміном на один місяць, а саме з 21.10.2024 - з наступного дня після припинення строку дії Договору від 20.09.2024. Проте 21.10.2024 вранці дядькові зателефонували з пансіонату та повідомили про смерть матері, наслідком чого стало припинення надання ФОП ОСОБА_2 послуги зі стаціонарного догляду ОСОБА_4

22.10.2024 дядькові позивачки готівкою було повернуто 750 грн, які потрібно було доплачувати щоразу із здійсненням кожного платежу за надання послуги зі стаціонарного догляду Підопічної. Спілкуючись з керуючою пансіонату ОСОБА_5 щодо можливості повернення пансіонатом сплачених 19.10.2024 коштів за утримання ОСОБА_4 в розмірі 13 000 грн, дядько позивачки отримав відмову. Після цього дядько запитав про можливість повернення хоча б частини коштів (8 000 грн), на що також отримав відмову.

Станом на даний час від ФОП ОСОБА_2 жодних повідомлень з питання щодо повернення коштів не надходило. Відтак, за відсутності жодних діючих договорів щодо надання соціальних послуг на користь ОСОБА_4 позивачка вважає отримані ФОП ОСОБА_2 19.10.2024 від неї грошові кошти в сумі 13 000 грн за надання протягом одного місяця з 21.10.2024 послуг зі стаціонарного догляду ОСОБА_4 , яка померла вранці ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що набуті без достатньої правової підстави та просить стягнути їх з відповідача на її користь.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Матеріали, досліджені судом (докази, надані позивачем). Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 20.09.2024 між ОСОБА_3 та відповідачем, ФОП ОСОБА_2 був укладений Договір про надання соціальних послуг на користь третьої особи, а саме ОСОБА_4 (а. с. 5-6).

Предметом Договору є надання Виконавцем соціальної послуги Підопічній із стаціонарного догляду (розділ І). Згідно п. 4 Розділу ІІ Договору, вартість соціальної послуги становить 13 000 грн за місяць. У разі припинення дії цього Договору з ініціативі Замовника або внаслідок смерті Підопічної здійснена оплата поверненню не підлягає. Відповідно до п. 1 Розділу V Договору, він набрав чинності за дати підписання його сторонами (20.09.2024) та діє до 20.10.2024. Згідно з п. 3 розділу V дія Договору припиняється, серед іншого, у разі закінчення строку його дії. Можливість продовження Договору в ньому не передбачена.

До матеріалів справи долучена платіжна інструкція № 0.0..1, згідно якої позивачка ОСОБА_1 20.09.2024 сплатила на користь ФОП ОСОБА_2 кошти у розмірі 15 500,00 грн. Призначення платежу сплата за ОСОБА_4 (а. с. 7).

Зі Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 04.11.2024, та Витягу з ЄРДР від 21.10.2024 року, суд встановив, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в пансіонаті для людей похилого віку (а. с. 9-10).

Але як вбачається з платіжної інструкції № 0.0..1 позивачка ОСОБА_1 19.10.2024 сплатила на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13 750 грн. Призначення платежу сплата за ОСОБА_4 (а.с. 8). Ці кошти позивачка 19.10.2024 сплачувала з метою продовження дії Договору про надання соціальних послуг, адже як вбачається з п. 5 Розділу ІІ Договору, плата за соціальні послуги вноситься замовником щомісяця, датою здійснення плати за дану послугу визначено три календарні дні до числа укладання Договору, оплата мала здійснюватись із зазначенням даних Підопічного у призначенні платежу.

Як вбачається з п. 4 Розділу II Договору від 20.09.2024, у разі припинення дії Договору внаслідок смерті Підопічного здійснена оплата поверненню не підлягає. Однак вказаний Договір від 20.09.2024 про надання соціальних послуг на користь ОСОБА_4 діяв до 20.10.2024, автоматичного продовження строку його дії умовами самого Договору не була передбачена. Новий договір про надання соціальних послуг не було укладено. ОСОБА_4 померла зранку 21.10.2024, тобто після закінчення строку дії Договору від 20.09.2024 та до укладення нового договору.

До матеріалів позову також додано Лист-претензію від 25.10.2024 адвоката Шоломона О. В, який діяв в інтересах позивачки ОСОБА_1 , згідно якого адвокат звернувся до ФОП ОСОБА_2 з проханням повернути отримані ним 19.10.2024 грошові кошти за стаціонарний догляд ОСОБА_4 в розмірі 13 000 грн (а. с. 11). Будь-яких відповідей на такий лист від ФОП ОСОБА_2 до матеріалів справи не долучено; позивачка зазначила, що відповідач проігнорував лист.

Також, як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, долученого до позову, видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є надання послуг догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та інвалідів; надання послуг догляду із забезпеченням проживання для осіб з розумовими вадами та хворих на наркоманію; діяльність із догляду за хворими із забезпеченням проживання; надання соціальної допомоги без забезпечення проживання для осіб похилого віку та інвалідів (а. с. 13).

Зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відносини між позивачем та відповідачем регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про соціальні послуги».

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про соціальні послуги» договір про надання соціальних послуг укладається в письмовій формі. Надання соціальних послуг без укладення договору здійснюється щодо послуг, які надаються одноразово, екстрено (кризово; ч. 2 ст. 22). Згідно з ч. 2 ст. 23 цього ж Закону підтвердженням надання соціальних послуг екстрено (кризово) повнолітній особі є акт про надання соціальних послуг, що містить відомості про отримувача та надавача таких послуг, надані соціальні послуги, строки, дати їх надання.

Оскільки такий акт відповідач не надав, суд дійшов висновку про те, що надання таких послуг екстрено (кризово) не мало місце в цій ситуації.

Закінчення строку дії договору про надання соціальних послуг, крім випадків, передбачених частиною шостою статті 22 Закону України «Про соціальні послуги», є підставою для припинення їх надання (ч. 2 ст. 24). Відповідно до ч. 6 ст. 22 зазначеного Закону продовження строку дії договору про надання соціальних послуг здійснюється за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах; оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах здійснюється не менш як за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору, якщо інше не передбачено таким договором. Оскільки жодна зі сторін про таку підставу продовження строку дії договору не заявила, суд дійшов висновку про припинення дії Договору 20.10.2024 та відсутності підстав для продовження строку його дії.

Разом з тим фактично відповідач не припинив надання таких послуг, оскільки ОСОБА_4 залишилася після спливу строку дії Договору перебувати в пансіонаті. Позивач, зі свого боку, сплатила за таке перебування з наміром укласти новий договір після 20.10.2025.

Згідно зі ст. 11 ЦК України серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Суд оцінює, що у цій ситуації наявний юридичний факт, який не заперечується самим позивачем, що підтверджує подальше надання соціальних послуг ОСОБА_4 обставина сплати за подальше перебування її в пансіонаті в сукупності з обставиною залишення її в пансіонаті після спливу строку дії Договору. Отже, відбулося подальше надання соціальних послуг, але без договору.

Послуга, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , надавалася до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом наступної доби після припинення дії Договору.

Отже, вона має бути сплачена, виходячи з засад розумності, співмірності та справедливості пропорційно розміру звичайної плати за таку послугу, яка була визначена Договором, що припинив свою дію 20.10.2024; тобто в розмірі 13 000,00 грн/30 днів х 1 день = 433,33 грн (в п. 4 розділу ІІ Договору, дія якого була припинена, вартість соціальної послуги визначалася в розмірі 13 000 грн за місяць).

Іншу частину сплаченої позивачем суми та не повернутої відповідачем суми в розмірі 12 566,67 грн (13 000,00 грн - 433,33 грн) суд оцінює як безпідставно набуте майно з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З приписів ч. 2 ст. 1214 ЦК України та глави 13 розділу ІІІ Книги першої ЦК України випливає, що норми ст. 1212 ЦК України стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей.

Відповідно до частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналіз статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 (справа № 212/3593/16-ц); від 20.03.2019 (№ 634/727/16-ц).

Разом з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, вимоги позивачки про стягнення безпідставно отриманих коштів підлягають частковому задоволенню в розмірі 12 566,67 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача має бути стягнутий судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 77-81, 89, 141, 211, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12 566,67 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість грн 67 коп) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 170,87 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 20 лютого 2025 року.

Суддя: М. В. Швець