УХВАЛА

20 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 755/2299/23

провадження № 61-2061ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути: з ТОВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 54 240,75 грн, за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 серпня 2023 року пеню у розмірі 22 611,71 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 743,88 грн, три відсотки річних у розмірі 1 399,86 грн; з ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 65 084,93 грн, франшизу у розмірі 1 300,00 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 05 березня 2024 року про виправлення описки) позов задоволено частково.

Стягнено з ТОВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 54 240,75 грн, пеню за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 серпня 2023 року у розмірі 22 611,71 грн, інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 1 743,88 грн, три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 1 399,86 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 65 084,93 грн, у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 000,00 грн, франшизу у розмірі 1 300,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат задоволено частково.

Стягнено з ТОВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

В решті заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 05 березня 2024 року про виправлення описки) у частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ТОВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування у розмірі 54 240,75 грн, пені за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 серпня 2023 року у розмірі 22 611,71 грн, інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 1 743,88 грн, трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 1 399,86 грн, витрат зі сплати судового збору у розмірі 818,88 грн та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 6 598,94 грн, а також у частині стягнення з ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 65 084,93 грн та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи у розмірі 5 888,89 грн, скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 05 березня 2024 року про виправлення описки) у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди та витрат зі сплати судового збору змінено, зменшено розмір моральної шкоди із 5 000,00 грн до 2 000,00 грн, а розмір судового збору з 730,73 грн до 32,81 грн.

В решті рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 05 березня 2024 року про виправлення описки) залишено без змін.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року у частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрат з ТОВ СК «Альфа-Гарант» на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн скасовано, у частині стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн змінено, зменшено розмір витрат до 231,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

19 лютого 2025 року ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» направила до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у вказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 151 381,13 грн.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що ця справа має виняткове значення для заявника.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове для нього значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров