Р І Ш Е Н Н Я (З А О Ч Н Е)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2025 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Шкиря В.М., за участі секретаря Шваб Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" - Марії ТКАЧЕНКО до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

01.11.2024 директор ТОВ «Коллект Центр» - Марія ТКАЧЕНКО звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.10.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та позичальником, яким є ОСОБА_1 , укладено Договір № 3984486.

26.01.2022 було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3984486.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3984486.

У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 03.10.2024 загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить - 29375,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 23375,00 грн., заборгованість за комісіями - 1000,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором №3984486 від 22.10.2021 в сумі 29375,00 грн., понесені витрати на сплату судового збору в сумі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 9000,00 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

У судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача в особі директора ТОВ «Коллект Центр» у прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити за її відсутності; проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду 20.02.2025 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом надіслання судом повістки за адресою проживання: АДРЕСА_1 . Проте, 04.02.2025 до суду повернувся конверт згідно довідки Укрпошти від 31.01.2025 "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки .

Отже вважається, що відповідач про розгляд справи за її участі 20.02.2025 був повідомлений 31.01.2025

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті

Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

22.10.2021 р. між ТОВ "МІЛОАН" та позичальником, яким є ОСОБА_1 , укладено Договір № 3984486 (а.с. 5-9)

Відповідно до умов договору, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з максимальним лімітом в розмірі 5000,00 грн., в межах строку дії Договору - 15 днів, комісія за надання кредиту 1000,00 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 20%, процентна ставка за користування кредитом - 1125,00 %, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка - 5%, тип процентної ставки - фіксована.

Пунктом 5.1 договору передбачено, щопозичальник підтверджує, що:

- до укладення цього Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього Договору, з інформацією передбаченою ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»;

- до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами, що розміїцені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до положень п.6 Договору він укладено дистанційно, в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Додаток №1 до Договору № 3984486 графік платежів за договором про споживчий кредит передбачає що 22.10.2021 відповідач отримала 5000,00 грн та мала повернути їх 06.11.2021 сплативши разом з кредитом відсотки в сумі 1125,00 грн, комісію за надання кредиту 1000,00 грн., що сукупно становить 7125,00 грн

Відповідач договір № 3984486 та додаток №1 до нього підписала одноразовим ідентифікатором - НОМЕР_8 (а.с. 5).

ТОВ "МІЛОАН" звернулося до АТ «КБ «ПриватБанк» з запитом про перерахування 22.10.2021 на картку ОСОБА_1 (маскований номер НОМЕР_1) 5000,00 грн на виконання умов договору № 3984486.

02.09.2024 АТ «КБ «ПриватБанк» повідомило ТОВ "МІЛОАН" підтвердило, що перерахувало 22.10.2021 на картку ОСОБА_1 (маскований номер НОМЕР_1 ) 5000,00 грн на виконання умов договору № 3984486 (а.с. 17).

На виконання ухвали суду про витребовування доказів від 18.12.2024 АТ «КБ «ПриватБанк» повідомив:

_- на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) паспорт: НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_2 , номер телефону НОМЕР_5 ;

- фінансовий номер на який відправлялася інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_2 та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 НОМЕР_6

Також банк надав виписку по рахунку № НОМЕР_2 за періо з 22.10.2021 по 26.10.2021, яка містить зарахування 5000,00 грн 22.10.2021 (виплата займа від Міалон)

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за Договором № 3984486 від 22.10.2021, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22.10.2021 становить 29375,00 грн, з яких:

-заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн.

- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 23375,00 грн.;

- заборгованість за комісіями - 1000,00 грн.

10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3984486.

10.01.2023 підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників, так в реєстрі під № 44793 значиться ОСОБА_1 загальна заборгованість - 29375,00 грн (а.с. 33)

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 03.10.2024 заборгованість ОСОБА_1 за договором № 39844486 складала - 29375,00 грн, з яких:

-заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн.

- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 23375,00 грн.

- заборгованість з комісії - 1000,00 грн. (а.с.20)

Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

У статті 3 Закон Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIIIелектронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1статті 3 Закону № 675-VIII.

22.10.2021 р. між ТОВ "МІЛОАН" та позичальником, яким є ОСОБА_1 , укладено Договір № 3984486.

Відповідно до умов договору, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з максимальним лімітом в розмірі 5000,00 грн., в межах строку дії Договору - 15 днів, комісіяза надання кредиту 1000,00 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 20%, процентна ставка за користування кредитом - 1125,00 %, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка - 5%, тип процентної ставки - фіксована.

Пунктом 5.1 договору передбачено, щопозичальник підтверджує, що:

- до укладення цього Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього Договору, з інформацією передбаченою ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»;

- до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами, що розміїцені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до положень п.6 Договору він укладено дистанційно, в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Додаток №1 до Договору № 3984486 графік платежів за договором про споживчий кредит передбачає що 22.10.2021 відповідач отримала 5000,00 грн та мала повернути їх 06.11.2021 сплативши разом з кредитом відсотки в сумі 1125,00 грн, комісію за надання кредиту 1000,00 грн., що сукупно становить 7125,00 грн.

Відповідач договір № 3984486 та додаток №1 до нього підписала одноразовим ідентифікатором - НОМЕР_8.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим.

Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)).

Отже договір № 3984486 є укладеним, оскільки в ньому визначено всі істотні умови та він підписаний сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ТОВ "МІЛОАН" звернулося до АТ «КБ «ПриватБанк» з запитом про перерахування 22.10.2021 на картку ОСОБА_1 (маскований номер НОМЕР_1) 5000,00 грн на виконання умов договору № 3984486.

02.09.2024 АТ «КБ «ПриватБанк» повідомило ТОВ "МІЛОАН" підтвердило, що перерахувало 22.10.2021 на картку ОСОБА_1 (маскований номер НОМЕР_1 ) 5000,00 грн на виконання умов договору № 3984486.

На виконання ухвали суду про витребовування доказів від 18.12.2024 АТ «КБ «ПриватБанк» повідомив:

_- на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) паспорт: НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_2 , номер телефону НОМЕР_5 ;

- фінансовий номер на який відправлялася інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_2 та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 НОМЕР_6

Також банк надав виписку по рахунку № НОМЕР_2 за періо з 22.10.2021 по 26.10.2021, яка містить зарахування 5000,00 грн 22.10.2021 (виплата займа від Міалон)

Отже позивачем доведено факт перерахування коштів ОСОБА_1 на виконання умов договору № 3984486 від 22.10.2021 в сумі 5000,00 грн.

За користування кредитними коштами було нараховано відсотки- 23375,00 грн., які не сплачені, отже і в цій частині вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо пені 1000,00 грн.

Умовами договору про споживчий кредит № 3984486 від 22.10.2021 передбачено, що комісія за надання кредиту становить - 1000,00 грн. (п.1.5.1 Договору) , у позовній заяві представник позивача просить стягнути 1000,00 грн - комісії, що не сплачена

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем заборгованість відповідача по комісії за надання кредиту становить 1000,00 грн

Відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі1000,00 грн

За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3984486.

10.01.2023 підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників, так в реєстрі під № 44793 значиться ОСОБА_1 загальна заборгованість - 29375,00 грн (а.с. 33)

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 03.10.2024 заборгованість ОСОБА_1 за договором № 39844486 складає - 29375,00 грн, з яких:

-заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн.

- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 23375,00 грн.

- заборгованість з комісії - 1000,00 грн.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3984486 від 22.10.2021 в сумі 29375,00 грн.

Враховуючи викладене суд приймає рішення про задоволення позову.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено то на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028,00 грн., що був сплачений позивачем 24.10.2024 за платіжною інструкцією № при зверненні до суду.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 9000 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Коллект Центр» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 02.09.2024 був укладений Договір про надання правової допомоги № 02-09/2024-8. До позову додано тарифи та послуги, копію заявки на надання юридичної допомоги № 43 від 03.09.2024 про погодження наданих правових (юридичних) послуг на суму 9000 грн.; копію витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги на суму 9000 грн ( а.с. 39-40, 43- 44)

Надаючи оцінку доказам, суд вважає, що докази складання позовної заяви до суду Калітіною О.В. відсутні, оскільки позовна заява підписана безпосередньо директором ТОВ «Коллект Центр» Марією Ткаченко і нею ж посвічено додатки до позову, отже суд вважає за необхідне в даному конкретному випадку стягнути з відповідача 3000,00 грн судових витрат на правничу допомогу, що складається з надання усної консультації протягом 2 годин по 1500,00 грн за годину, як те передбачено тарифами та послугами ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 536, 549, 611, 625, 634, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 79, 50, 80, 81, 89, 128, 141, 247, 259, 263-265, 279-282, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 61 Конституції України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" - Марії ТКАЧЕНКО до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовільнити .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, адреса місця знаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306) заборгованість за Договором № 3984486 від 22.10.2021 року в сумі 29375 (двадцять дев`ять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, з яких:

- заборгованість за тілом кредиту - 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок;

- заборгованість за нарахованими процентами - 23375 (двадцять три тисячі триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок;

- заборгованість за комісією - 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, адреса місця знаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306) судовий збірв сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подання до Корольовського районного суду м.Житомира заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя В. М. Шкиря