УХВАЛА

21 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 761/26177/20

провадження № 61-107ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 Горбов ого Володимира Анатолійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року та постанову Київського

апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства

з обмеженою відповідальністю «Ваканда» до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , законним представником якого є батько ОСОБА_1 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, відділ опіки

та піклування управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими,

що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою

АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року залишено без змін.

30 грудня 2024 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 подано касаційну скаргу (надійшла до Верховного Суду

03 січня 2025 року), в якій просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 січня

2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано

подати до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження

із зазначенням поважних причин для його поновлення та відповідних доказів,

а також надатидокази, що підтверджують сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк представник ОСОБА_1 - Горбовий В. А.

направив до суду матеріали на усунення недоліків, зазначені в ухвалі

Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 січня 2025 року,

в яких просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень посилаючись на те, щоОСОБА_1 уже звертався до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, проте ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2024 року (провадження № 61-17540ск23) касаційну скаргу було повернуто

з підстав невиконання вимог ухвали Верховного Суду від 19 лютого 2024 року.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарженні судових рішень представник заявника зазначає, що копію ухвали Верховного Суду від 23 травня 2024 року ОСОБА_1 не отримував, вказує, що заявник дізнався

про наявність ухвали суду касаційної інстанції, ознайомившись з її змістом

в Єдиному державному реєстрі судових рішень на консультації у адвоката.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 січня

2025 року продовжено представникові ОСОБА_1 - Горбовому В. А.

строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду у складі

Касаційного цивільного суду від 15 січня 2025 року, запропоновано навести обґрунтовані обставини та надати докази на підтвердження підстав пропуску строку подачі касаційної скарги, які передбачені у пункті 1, 2, частини третьої статті 394 ЦПК України.Зазначено строк виконання ухвали суду, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк представником заявника направлено до суду

матеріали на усунення недоліків, зазначені в ухвалі Касаційного цивільного

суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2025 року, в яких порушує

клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження посилається на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний

текст постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року

отримано ОСОБА_1 лише 06 грудня 2023 року після подачі відповідної заяви. Представник заявника зазначає, що при зверненні ОСОБА_2

до суду касаційної інстанції вперше, Верховним Судом не було надано оцінки

даті отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Вказує, що ОСОБА_1 копії ухвал Верховного Суду від 19 лютого

2024 року та 23 травня 2024 року не отримував та йому, як представникові заявника, через систему «Електронний суд» вказані судові рішення

не надсилались. У зв`язку із зазначеним просить поновити строк на звернення

до суду в умовах воєнного стану.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України,

якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних

або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів,

чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У частині третій статті 394 ЦПК України зазначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський

суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися

у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує

верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває

в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі

повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала від 14 жовтня

2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь

у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані

з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України

до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання

копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Заявником до касаційної скарги додано копію клопотання про видачу судового рішення від 04 грудня 2023 року, копію рішення Шевченківського районного

суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року, дата засвідчення - 06 грудня

2023 року, копію постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня

2023 року, дата засвідчення - 06 грудня 2023 року.

Представником заявника до матеріалів на усунення недоліків, зазначених

в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 січня

2025 року, додано скрін-шот електронного кабінету адвоката Горбового В. А.

у системі «Електронний суд», що стосується справи № 761/26177/20 (провадження № 61-17540ск23).

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішеньповний текст оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року складено 08 листопада 2023 року та забезпечено надання загального доступу

13 листопада 2023 року.

Заявник пропустив строк на звернення до суду з касаційною скаргою більше

ніж на 1 рік, а частиною третьою статті 394 ЦПК України визначено виключні

два випадки для відкриття касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначених виключних обставин представником ОСОБА_1 -

Горбовим В. А. не наведено.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані

з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного

вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно

від поважності причин пропуску строку на оскарження.

При цьому саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності

в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо

оскарження судового рішення.

Так як саме ОСОБА_1 подавав апеляційну скаргу, він не може

вважатись особою, не повідомленою про розгляд справи. Вказаний висновок викладено у змісті постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного

суду від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 (провадження

№ 61-1979сво24).

Питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених

у заяві про поновлення такого строку. Проте, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку

на касаційне оскарження судових рішень без підтвердження заявником конкретних обставин, які унеможливили вчинення відповідної процесуальної

дії у визначений законом строк.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, в якому зазначено, що самий лише факт запровадження воєнного стану в Україні

не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою

можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану

та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Частинами першою та другою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду

в інтересах іншої особи може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

У цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи,

яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. При цьому, сторона

у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав, звернутися до суду особисто або через представника. Так само сторона вільна

у виборі свого представника. Однак, обравши представника і звернувшись через нього до суду, сторона повинна розуміти, що дії вчинені таким представником здійснюються від її імені.

Скориставшись правом брати участь у судовому процесі через представника

та уповноваживши адвоката Горбового В. А.на представництво своїх інтересів

у суді, ОСОБА_1 мав розуміти, що представник буде здійснювати

від його імені процесуальні права та обов`язки.

Верховний Суд звертає увагу представника ОСОБА_1 - Горбового В. А.

на ту обставину, щокопії ухвал Верховного Суду від 19 лютого 2024 року

та 23 травня 2024 року надсилались до електронного кабінету адвоката Горбового В. А. у системі «Електронний суд», що вбачається з матеріалів касаційного провадження, а саме зі скрін-шоту електронного кабінету

адвоката Горбового В. А. у системі «Електронний суд», що стосується справи

№ 761/26177/20 (провадження № 61-17540ск23).

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою

права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення

їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети

(див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу

до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Таким чином, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою,

яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами-членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Нешев проти Болгарії»).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини

зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі

«Дія 97» проти України»).

Ураховуючи, що відсутні підстави вважати, що заявник та його представник

були позбавлені можливості скористатися своїм процесуальним правом

щодо подачі касаційної скарги у передбачений законодавством строк та які б могли свідчити про наявність особливих і непереборних обставин, за яких заявник та його представник не подали касаційну скаргу у передбачений строк, які б виправдали пропуск строку більше ніж на один рік, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 Горбов ого Володимира Анатолійовича

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня

2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда»

до ОСОБА_1 , неповнолітнього

ОСОБА_2 , законним представником якого є батько

ОСОБА_1 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної

в місті Києві державної адміністрації, відділ опіки та піклування управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник