ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2313/24

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/74/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Лібстера А.С. від 24 липня 2024 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, дата складання повного рішення 31 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що 04.07.2021 року вона придбала у ФОП ОСОБА_2 шифер восьмихвильовий у кількості 30 штук за ціною 142 грн./1 штука, на загальну суму 4 260 грн., що підтверджується товарним чеком від 04.07.2021 року №, на умовах самовивозу, сплативши при цьому повну вартість товару. Позивач зазначає, що в усному порядку сторони домовились, що оскільки вона мала наміри придбати у відповідача ще шифер, то першу партію товару відповідач поставить їй разом з іншим товаром. Позивач стверджує, що та обставина, що товар вона оплатила, але його не забрала, підтверджується відповідним написом у товарному чеку. 13.10.2021 року позивач придбала у відповідача другу партію шиферу восьмихвильового у кількості 24 штуки, за ціною 188 грн./1 штука, на загальну вартість 4 512 грн., що підтверджується товарним чеком від 13.10.2021 № , на умовах самовивозу. За доводами позивача, за товар грошові кошти вона сплатила, але він їй відповідачем не поставлений, що підтверджується відповідним написом у товарному чеку. Позивач вказувала, що всього нею було придбано у ФОП ОСОБА_2 шифер у кількості 54 штуки, загальною вартістю 8 772 грн. Після звернення позивача до ФОП ОСОБА_2 із проханням поставити їй придбаний товар, відповідач їй відмовив, із посиланням на ті обставини, що її товар було продано іншим покупцям. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача в усному порядку, із проханням поставити придбаний товар, а також 01.02.2024 року направила на адресу відповідача лист із вимогою поставити придбаний нею товар, проте, даний лист було проігноровано відповідачем. ОСОБА_1 стверджує, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням продавцем свого зобов`язання щодо своєчасного передання товару покупцю, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому, можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. За доводами позивача, жодних повідомлень щодо того, що товар поставлений, та із вимогами забрати придбаний товар, їй від відповідача не надходило. За даних обставин, позивач, скориставшись наданими їй правами, відповідно до ч.2 статті 693 ЦК України, просила суд зобов`язати відповідача поставити їй оплачений нею товар - шифер, восьмихвильовий, у кількості 54 штуки.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.07.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.07.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого нею позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.07.2024 року ухвалено судом із неповним з`ясуванням обставин справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, відсутні докази, які б підтверджували обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що між сторонами спору існували договірні відносини щодо поставки товару, які виникли на підставі усної домовленості між сторонами, тобто, договір купівлі-продажу було укладено у спрощений спосіб в усній формі. Договір купівлі-продажу укладено між сторонами на умовах попередньої оплати, проте, строк поставки товару не визначено, у зв`язку з чим відповідний обов`язок має бути виконаний відповідачем, згідно положень статті 530 ЦК України, також сторонами не було обумовлено термін прийняття та вивезення товару покупцем. Апелянт погоджується із твердженням, що вона мала забрати придбаний товар на умовах самовивозу, проте, відповідач її не повідомив про готовність товару до відвантаження. Доказів про те, що товар був готовий до відвантаження, відповідачем не надано. Апелянт стверджує, що якщо б відповідачу дійсно заважав даний товар для ведення його підприємницької діяльності, то він повинен був звернутись до позивача із письмовою вимогою про необхідність забрати готовий до видачі товар, проте, позивач дану вимогу не отримувала, доказів надсилання такої вимоги відповідачем не надано. Апелянт зазначає, що між сторонами спору не було погоджено в усному договорі ні терміну поставки товару, ні терміну приймання товару покупцем. За доводами апелянта, вона, як покупець, не вчиняла активних дій щодо відмови від приймання товару, і заяву про відмову від товару до відповідача не направляла, відповідач даних обставин не заперечує. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач, із невідомих причин, самостійно, на власний розсуд, розцінив дії ОСОБА_1 , як неприйняття нею товару. Апелянт зазначає, що у ч.4 статті 690 ЦК України, на яку посилається сторона відповідача, вказано, що якщо покупець без достатніх підстав зволікає із прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідач не вимагав від позивача прийняти у встановлений строк товар, і відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він намагався врегулювати ситуацію, відповідно до вимог ч.4 статті 690 ЦК України. А саме, не направляв вимогу забрати товар або вимогу про відмову від договору, не вимагав компенсації витрат на зберігання товару, тощо. За доводами апелянта, відповідач також не повідомив позивача про намір відчужити товар третій особі, і жодних доказів відносно того, що оплачений товар заважав відповідачу у його складському приміщенні, відповідачем не надано. Апелянт вважає хибними твердження відповідача, що вона протягом двох років не хотіла забирати товар, оскільки ОСОБА_1 зверталась до відповідача після закінчення активних бойових дій на території Чернігівської області, із вимогою поставити товар, проте, відповідач вказував, що даний товар було продано іншим покупцям. Апелянт стверджує, що 01.02.2024 року вона направила на адресу відповідача лист із вимогою поставити придбаний товар, проте, даний лист було проігноровано відповідачем. Щодо зміни ринкової ціни на товар, апелянт зазначає, що нею було придбано товар ще у 2021 році, а відповідач, без належних на те правових підстав, продав цей товар повторно, тобто, двічі отримав прибуток та на момент розгляду позовної заяви користується грошима, які сплатила позивач.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Савицький І.О. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - адвокат Антонова О.В. просила залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 24.07.2024 року, та залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку із її безпідставністю.

В судове засідання апеляційного суду позивач, відповідач, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Згідно приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 09.07.2021 року ОСОБА_1 придбала у ФОП ОСОБА_2 шифер восьмихвильовий, у кількості 30 шт. за ціною 142 грн./1 шт., загальною вартістю 4 260 грн., що підтверджується товарним чеком від 09.07.2021 року № . В полі №3 даного товарного чеку зазначено: Оплачено, не забрано (а.с.6, зворот). 13.10.2021 року позивач придбала у відповідача шифер восьми хвильовий, у кількості 24 шт., за ціною 188 грн./1 шт., загальною вартістю 4 512 грн., що підтверджується товарним чеком від 13.10.2021 року № . В полі №3 даного товарного чеку зазначено: Оплачено, не забрано (а.с.6, зворот).

У матеріалах справи міститься копія заяви від 01.02.2024 року, яка за твердженням позивача ОСОБА_1 , була нею направлена ФОП ОСОБА_2 (а.с.7 - 7,зворот). У даній заяві позивач зазначає, що нею було узгоджено із відповідачем, що придбаний нею шифер, за домовленістю із відповідачем, вона забере пізніше. Коли у позивача з`явилась можливість забрати придбаний нею шифер, вона звернулась до магазину відповідача, проте, їй було повідомлено, що даний шифер продано покупцям, яким треба було перекривати та ремонтувати дахи будинків, а наразі є шифер за ціною 420 грн. за штуку, і позивачу було запропоновано провести доплату, на що вона не погодилась. У даній заяві ОСОБА_1 просить віддати їй шифер у кількості 54 шт., який нею оплачено, та надати їй письмову відповідь у місячний строк.

У рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення із вищевказаним листом (а.с.8), зазначено: Дата подання 01.04.2024, у графі Найменування адресата зазначено: ФОП ОСОБА_2 , у графі Поштова адреса зазначено: Чернігів, 14021. Відомості про отримання даного поштового відправлення відповідачем відсутні.

Відповідно до наданих ФОП ОСОБА_2 бухгалтерських довідок (а.с.28-30), ціна за одну одиницю товару шифер восьмихвильовий змінилась, у липні 2021 року вона складала 142 грн. за одну одиницю товару, у жовтні 2021 року - 188 грн. за одну одиницю товару, у квітні 2024 - 385 грн. за одну одиницю товару.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції у оскаржуваному апелянтом рішенні від 24.07.2024 року, із врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі, і положень статей: 530, 655, 656, 663, 689, 690 ЦК України, зазначив, що позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу покрівельного матеріалу у роздріб в усній формі. При цьому, досягли згоди щодо істотних умов цього договору: виду товару, його ціни і кількості. Окрім того, як зазначає позивач, шифер було нею придбано на умовах самовивозу. За даних обставин, оскільки у товарних чеках від 09.07.2021 року, від 13.10.2021 року не зазначена вартість доставки шиферу покупцю, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що самовивіз товару також був істотною умовою договору, і наявність у відповідача обов`язку доставити (поставити, як вказано у позові) сторона позивача не довела. Суд першої інстанції вказав, що, сплативши повну вартість товару, позивач не вчинила дій, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з її боку для забезпечення передання та одержання товару. Суд першої інстанції погодився із відповідача в тій частині, що позивач зволікала із прийняттям товару, та протягом розумного строку його не прийняла. Як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 24.07.2024 року, з дня оплати товару до початку бойових дій у Чернігівській області та руйнування мостів через р.Десну пройшло більше, ніж чотири місяці. Окрім того, протягом другої половини 2022 року - 2023 року, позивач не вивезла від продавця придбаний нею шифер, не навівши у позовній заяві та у судовому засіданні будь-яких поважних причин, які б об`єктивно завадили їй вчинити відповідні дії. За даних обставин, із врахуванням принципу змагальності, висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), суд першої інстанції зазначив, що саме позивач ОСОБА_1 , як позивач у справі та особа, яка стверджує про порушення відповідачем зобов`язань за договором, мала довести ту обставину, на яку вона посилається в обґрунтування заявлених нею позовних вимог. Проте, звертаючись до суду із вимогою про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, у зв`язку із неналежним виконанням умов усного договору, позивач не надала доказів неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, відповідно до умов усного договору. Поведінку позивача суд першої інстанції оцінив, як суперечливу, оскільки, сплативши повну вартість товару, за його наявності, вона не забрала його від продавця протягом розумного для цього виду договорів строку. За даних обставин, із врахуванням обраного стороною позивача способу захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку поставити шифер восьмихвильовий у кількості 54 шт. ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.07.2024 року про відмову у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 24.07.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що між сторонами спору існували договірні відносини щодо поставки товару, які виникли на підставі усної домовленості між сторонами, тобто, договір купівлі-продажу було укладено у спрощений спосіб в усній формі. Договір купівлі-продажу укладено між сторонами на умовах попередньої оплати, проте, строк поставки товару не визначено, у зв`язку з чим відповідний обов`язок має бути виконаний відповідачем, згідно положень статті 530 ЦК України, також сторонами не було обумовлено термін прийняття та вивезення товару покупцем. Апелянт погоджується із твердженням, що вона мала забрати придбаний товар на умовах самовивозу, проте, відповідач її не повідомив про готовність товару до відвантаження. Доказів про те, що товар був готовий до відвантаження, відповідачем не надано. Апелянт стверджує, що якщо б відповідачу дійсно заважав даний товар для ведення його підприємницької діяльності, то він повинен був звернутись до позивача із письмовою вимогою про необхідність забрати готовий до видачі товар, проте, позивач дану вимогу не отримувала, доказів надсилання такої вимоги відповідачем не надано. Апелянт зазначає, що між сторонами спору не було погоджено в усному договорі ні терміну поставки товару, ні терміну приймання товару покупцем. За доводами апелянта, вона, як покупець, не вчиняла активних дій щодо відмови від приймання товару, і заяву про відмову від товару до відповідача не направляла, відповідач даних обставин не заперечує. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач, із невідомих причин, самостійно, на власний розсуд, розцінив дії ОСОБА_1 , як неприйняття нею товару. Апелянт зазначає, що у ч.4 статті 690 ЦК України, на яку посилається сторона відповідача, вказано, що якщо покупець без достатніх підстав зволікає із прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідач не вимагав від позивача прийняти у встановлений строк товар, і відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він намагався врегулювати ситуацію, відповідно до вимог ч.4 статті 690 ЦК України. А саме, не направляв вимогу забрати товар або вимогу про відмову від договору, не вимагав компенсації витрат на зберігання товару, тощо. За доводами апелянта, відповідач також не повідомив позивача про намір відчужити товар третій особі, і жодних доказів відносно того, що оплачений товар заважав відповідачу у його складському приміщенні, відповідачем не надано. Апелянт вважає хибними твердження відповідача, що вона протягом двох років не хотіла забирати товар, оскільки ОСОБА_1 зверталась до відповідача після закінчення активних бойових дій на території Чернігівської області, із вимогою поставити товар, проте, відповідач вказував, що даний товар було продано іншим покупцям. Апелянт стверджує, що 01.02.2024 року вона направила на адресу відповідача лист із вимогою поставити придбаний товар, проте, даний лист було проігноровано відповідачем. Щодо зміни ринкової ціни на товар, апелянт зазначає, що нею було придбано товар ще у 2021 році, а відповідач, без належних на те правових підстав, продав цей товар повторно, тобто, двічі отримав прибуток та на момент розгляду позовної заяви користується грошима, які сплатила позивач.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із приписами ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно із ч.1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 663 ЦК України регламентовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Стаття 689 ЦК України передбачає обов`язок покупця прийняти товар. Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 690 ЦК України регулює зберігання товару, не прийнятого покупцем. Якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов`язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов`язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк. Якщо продавець у цей строк не розпорядиться товаром, покупець має право реалізувати товар або повернути його продавцеві. Витрати покупця у зв`язку із зберіганням товару, його реалізацією або поверненням продавцеві підлягають відшкодуванню продавцем. При цьому суми, одержані від реалізації товару, передаються продавцеві за вирахуванням сум, що належать покупцеві. Якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно із ч.1, ч.2, ч.3 статті 12, ч.1, ч.5, ч.6 статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 09.07.2021 року ОСОБА_1 придбала у ФОП ОСОБА_2 шифер восьмихвильовий, у кількості 30 шт. за ціною 142 грн./1 шт., загальною вартістю 4 260 грн., що підтверджується товарним чеком від 09.07.2021 року № . В полі №3 даного товарного чеку зазначено: Оплачено, не забрано (а.с.6, зворот). 13.10.2021 року позивач придбала у відповідача шифер восьми хвильовий, у кількості 24 шт., за ціною 188 грн./1 шт., загальною вартістю 4 512 грн., що підтверджується товарним чеком від 13.10.2021 року № . В полі №3 даного товарного чеку зазначено: Оплачено, не забрано (а.с.6, зворот).

У матеріалах справи міститься копія заяви від 01.02.2024 року, яка за твердженням позивача ОСОБА_1 , була нею направлена ФОП ОСОБА_2 (а.с.7 - 7,зворот). У даній заяві позивач зазначає, що нею було узгоджено із відповідачем, що придбаний нею шифер, за домовленістю із відповідачем, вона забере пізніше. Коли у позивача з`явилась можливість забрати придбаний нею шифер, вона звернулась до магазину відповідача, проте, їй було повідомлено, що даний шифер продано покупцям, яким треба було перекривати та ремонтувати дахи будинків, а наразі є шифер за ціною 420 грн. за штуку, і позивачу було запропоновано провести доплату, на що вона не погодилась. У даній заяві ОСОБА_1 просить віддати їй шифер у кількості 54 шт., який нею оплачено, та надати їй письмову відповідь у місячний строк.

У рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення із вищевказаним листом (а.с.8), зазначено: Дата подання 01.04.2024, у графі Найменування адресата зазначено: ФОП ОСОБА_2 , у графі Поштова адреса зазначено: Чернігів, 14021. Відомості про отримання даного поштового відправлення відповідачем відсутні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц).

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, що сторони даного спору уклали договір купівлі-продажу покрівельного матеріалу у роздріб в усній формі. При цьому, сторони досягли згоди щодо істотних умов укладеного договору: виду товару, його ціни і кількості. Судом встановлено, що шифер було придбано позивачем на умовах самовивозу. У товарних чеках від 09.07.2021 року та від 13.10.2021 року не зазначена вартість доставки шиферу покупцю, і суд першої інстанції виходив з того, що самовивіз товару також був істотною умовою договору, при цьому, у відповідача був відсутній обов`язок щодо доставки придбаного позивачем товару. Сплативши повну вартість товару, позивач не вчинила дій, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з її боку для забезпечення передання та одержання товару. Суд першої інстанції погодився із позицією відповідача в тій частині, що позивач зволікала із прийняттям товару та протягом розумного строку його не прийняла. При цьому, протягом другої половини 2022 року - 2023 року позивач не вивезла від продавця придбаний нею шифер, не навівши будь-яких поважних причин, які б об`єктивно завадили їй вчинити відповідні дії.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних вище висновків суду першої інстанції, які є документально підтвердженими. При цьому, позивачем ОСОБА_1 не наведено обставин, які б надавали підстави для висновку про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків, у контексті умов усного договору із позивачем. За відсутності достовірних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 79, 80 ЦПК України, щодо наявності у відповідача обов`язку доставити позивачу придбаний товар у відповідні строки, і вказана обставина позивачем не спростована, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

В ході судового розгляду даної справи сторона позивача не погодилась на запропоноване відповідачем повернення грошових коштів позивачу ОСОБА_1 , оскільки відбулось подорожчання матеріалів.

У контексті приписів норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.07.2024 року про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.07.2024 року, відмовляючи у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову про зобов`язання відповідача поставити їй оплачений нею товар - шифер, восьмихвильовий, у кількості 54 штуки, суд першої інстанції, із врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі, і положень статей: 530, 655, 656, 663, 689, 690 ЦК України, зазначив, що позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу покрівельного матеріалу у роздріб в усній формі. При цьому, сторони досягли згоди щодо істотних умов цього договору: виду товару, його ціни і кількості; шифер було придбано позивачем на умовах самовивозу. За даних обставин, оскільки у товарних чеках від 09.07.2021 року та від 13.10.2021 року не зазначена вартість доставки шиферу покупцю, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що самовивіз товару також був істотною умовою договору, і наявність у відповідача обов`язку доставити шифер ОСОБА_1 позивачем не доведено. Судом встановлено, що сплативши вартість придбаного товару, позивач протягом розумного строку не вчинила жодних дій, необхідних з її боку, для забезпечення передання та одержання товару. Позивачем не наведено у позові, і судом не встановлено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно завадили ОСОБА_1 вчинити відповідні дії щодо самовивозу придбаного нею товару. Звертаючись до суду із вимогою про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, у зв`язку із неналежним виконанням ним умов усного договору, позивач не надала достовірних та достатніх доказів неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, відповідно до умов усного договору. За даних обставин, із врахуванням обраного позивачем способу захисту, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні від 24.07.2024 року про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , і покладення на відповідача обов`язку поставити ОСОБА_1 шифер восьмихвильовий у кількості 54 штуки.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 24.07.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, і на які сторони спору посилались, як на підставу своїх доводів та заперечень.

За даних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.07.2024 року, підлягає залишенню без змін.

Зазначення судом першої інстанції у повному тексті рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 липня 2024 року дати ухвалення рішення 31 липня 2024 року (дата складання повного рішення), не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 24 липня 2024 року, оскільки вказане питання може бути вирішено в порядку приписів статті 269 ЦПК України.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: