Справа № 535/1066/24
Провадження № 2/535/136/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Гуляєвої Г.М.,

за участі: секретаря судового засідання Васильченко В.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП:не відомо) , про захист честі, гідності та ділової репутації

за участю учасників справи:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явилася

УСТАНОВИВ:

21.11.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Котелевського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

На обгрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_8 користувач акаунту (облікового запису) « ОСОБА_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у соціальній мережі «Facebook», який асоціює себе з фізичною особою ОСОБА_2 , опублікувала допис із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_7» в якому йшлося: "І як ти можеш бути депутатом селищної ради, коли твій брат на прізвище ОСОБА_7 з м.Гусь-Хрустальний Володимирської області РФ, і він зараз воює на боці орків, а твій чоловік «депутат-офіцер» ОСОБА_1 служить в ЗСУ, то за кого Ви воюєте?", "Потім «депутат» ОСОБА_1 «він же ОСОБА_1 , він же ОСОБА_1 та т.д звинуватив мого чоловіка тому, що він купив стенд для розвалу-сходження за людські гроші!".

Розміщена інформація порушує права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації відносно позивача.

Ураховуючи вимоги ст.ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст.277, 297, 299,302 ЦК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Постанови №1» позивач зазначає, що інформація, поширювана щодо нього відповідачем, по -перше - не відповідає дійсності, оскільки стала відома широкому загалу про сумніви у військовій службі не на користь держави - України "І як ти можеш бути депутатом селищної ради, коли твій брат на прізвище ОСОБА_7 з м.Гусь-Хрустальний Володимирської області РФ, і він зараз воює на боці орків, а твій чоловік «депутат офіцер» ОСОБА_1 служить в ЗСУ, то за кого Ви воюєте? […] та надає позивачу як фізичній особі інше найменування "Потім «депутат» ОСОБА_1 «він же ОСОБА_1 , він же ОСОБА_1 та т.д» - порушує немайнові права позивача, по-друге не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача, по-третє - спровокували мову ненависті, що підтверджується коментарями (записами) під постом заступника Котелевського селищного голови з питань діяльності виконавчих органі влади ОСОБА_12 , який у соціальній мережі «Facebook» поширив на своєму обліковому акаунті публікацію ОСОБА_13 «ІНФОРМАЦІЯ_7». Так, колишній правоохоронець ОСОБА_14 користуючись акаунтом « ОСОБА_14 » написав « Який він н@хер ОФІЦЕР??? Піджак він… з нього офіцер як… ну ви зрозуміли…». Колишній член Котелевського виконавчого комітету ОСОБА_16 користуючись акантом « ОСОБА_16 » ? «справжній військовий, та й не військовий теж, ніколи такому руки не подасть, від слова зовсім, бо всі знають що це погірше ніж кацапи». В інших соціальних менеджерах на опубліковану публікацію «ІНФОРМАЦІЯ_7», зокрема в соціальному менеджері «Telegram» в спільноті «ІНФОРМАЦІЯ_9» користувач « ОСОБА_23 » ? « Ну зо імя на своє справжнє поміняєш чи так і будеш під ОСОБА_1, ОСОБА_1 ховатися? », « Просто ОСОБА_1 ху@ ло з під лавочки гавка, а сам нікчема депутат до кормушки хоче а його не гукають», « ОСОБА_1 іди вибери собі суку або кобеля на свій смак і мілфу свою бери з собою вона теж собі там когось знайде щоб поштрикали її суху абрикоску», « ОСОБА_1 ти таке сцикло, коли ти вже мужиком станеш, від свого імені писати страшно».

Позивач підкреслює, що поширення інформація порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Оскільки позивач давав присягу державі - Україна та проходить військову службу в бойовій військовій частині, яка захищає країну вже третій рік. Крім цього, позивач не має жодних інших найменувань як стверджує ОСОБА_2 - "він же ОСОБА_1 , він же ОСОБА_1 "

Позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_8 фізичною особою ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook», яка користується акаунтом (облікового запису) « ОСОБА_2 » про те, що «[…] "І як ти можеш бути депутатом селищної ради, коли твій брат на прізвище ОСОБА_7 з м.Гусь-Хрустальний Володимирської області РФ, і він зараз воює на боці орків, а твій чоловік «депутат-офіцер» ОСОБА_1 служить в ЗСУ, то за кого Ви воюєте? За кого ти більше вболіваєш: за чоловіка в ЗСУ чи за брата з оркостану??? […] "Потім «депутат» ОСОБА_1 «він же ОСОБА_1 , він же ОСОБА_1 та т.д» звинуватив мого чоловіка втому, що він купив стенд для розвалу-сходження за людські гроші!"; Зобов`язати фізичну особу ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_6 яка користуюється акаунтом (обліковим записом) « ОСОБА_2 » спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію у спосіб, у який вона була поширена після набрання судового рішення в даній справі з наступним текстом спростування: " ОСОБА_1 - військовослужбовець Збройних Сил України, учасник бойових дій, захищає Батьківщину у бойовій військовій частині. ОСОБА_1 не відповідає дійсності мною написане «він же ОСОБА_1 , він же ОСОБА_1 та т.д».

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 29.11.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

09.12.2024 відповідачем ОСОБА_2 направлено до суду відзив на позов у якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та ділової репутації - у повному обсязі.

Відзив містить позицію відповідача про невизнання позову у зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю.

При цьому відповідач зазначає, що публікація, яку позивач просить спростувати є її оціночним судженням яке, ґрунтується на її особистій думці, власних поглядах та припущеннях. Містить звернення безпосередньо до депутата селищної ради ОСОБА_22 та особисте припущення, що саме депутат селищної ради ОСОБА_1 є користувачем інших акантів у мережі «Facebook» зокрема «ОСОБА_1» та « ОСОБА_1 ».

Позивач, ОСОБА_1 - є депутатом Котелевської селищної ради восьмого скликання, а тому є публічним політичним діячем та повинен бути готовим до критичних висловлювань, громадському осуду, прискіпливому ставленню до своєї особи та негативної соціальної оцінки.

Відповідач вважає позов ОСОБА_1 необгрунтованим оскільки зміст позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, не зазначено яким чином така публікація порушує його особисті немайнові права.

Крім того оспорювана інформація є не твердженнями, а є саме оцінкою, власними висновками та припущеннями щодо особи яка може бути користувачем акантів у мережі «Facebook» зокрема « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 ». Такі висновки не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору.

Також позивачем не надано до суду висновку експерта за наслідками проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи для з`ясування характеру оспорюваної ним інформації, зокрема того, чи є оспорювані висловлювання фактичними твердженнями або оціночними судженнями.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

24.01.2025 позивач ОСОБА_1 направив до суду відповідь на відзив у якому зазначив про неспроможність позиції відповідача щодо обставин викладених у відзиві та просив повністю задовольнити його позов.

УхвалоюКотелевського районного суду Полтавської області від 29.01.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 14.02.2025.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляді справи без його участі (а.с.67).

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, надала заяву про невизнання позову, відмову у задоволенні позовних вимог з мотивів викладених у відзиві та розгляді справи без її участі (а.с.48).

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно д статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватисяКонституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказав, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 905/902/20).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію»ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне - 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де, розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року в справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19).

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (частина першастатті 200 ЦК України).

На обгрунтування позовних вимог позивачем долучені роздруківки текстів, які не містять джерела їх отримання, ім`я авторів чи осіб, які їх публікували, найменування сайтів конкретних соціальних мереж на яких вони були оприлюднені, дати публікації, що униможливлює надання їм аналізу на предмет визнання належними та допустимими доказами. Будь яких заяв, клопотань про сприяння судом у витребуванні таких доказів позивачем не подавалось.

У письмовому відзиві відповідач зазначає, що публікація, яку позивач просить спростувати є її оціночним судженням яке, ґрунтується на її особистій думці, власних поглядах та припущеннях. Містить звернення безпосередньо до депутата селищної ради ОСОБА_22 та особисте припущення, що саме депутат селищної ради ОСОБА_1 є користувачем інших акантів у мережі «Facebook» зокрема «ОСОБА_1» та « ОСОБА_1 » та що Позивач, ОСОБА_1 - є депутатом Котелевської селищної ради восьмого скликання, а тому є публічним політичним діячем та повинен бути готовим до критичних висловлювань, громадському осуду, прискіпливому ставленню до своєї особи та негативної соціальної оцінки.

Вказані вище обставини також не підтверджені письмовими доказами ні позивачем ні відповідачем, а суд в силу ч.7 ст. 81 ЦПК України не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) . Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адреса facebook не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Пунктом 18 указаної Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер.

За положеннями ч.1 ст.277 ЦК України, спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази на обгрунтування заявлених ним позовних вимог про визнаня недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_8 фізичною особою ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook», яка користується акаунтом (облікового запису) « ОСОБА_2 » про те, що «[…] "І як ти можеш бути депутатом селищної ради, коли твій брат на прізвище ОСОБА_7 з м.Гусь-Хрустальний Володимирської області РФ, і він зараз воює на боці орків, а твій чоловік «депутат-офіцер» ОСОБА_1 служить в ЗСУ, то за кого Ви воюєте? За кого ти більше вболіваєш: за чоловіка в ЗСУ чи за брата з оркостану??? […] "Потім «депутат» ОСОБА_1 «він же ОСОБА_1 , він же ОСОБА_1 та т.д» звинуватив мого чоловіка втому, що він купив стенд для розвалу-сходження за людські гроші!"; Зобов`язати фізичну особу ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_6 яка користуюється акаунтом (обліковим записом) « ОСОБА_2 » спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію у спосіб, у який вона була поширена після набрання судового рішення в даній справі з наступним текстом спростування: " ОСОБА_1 - військовослужбовець Збройних Сил України, учасник бойових дій, захищає Батьківщину у бойовій військовій частині. ОСОБА_1 не відповідає дійсності мною написане «він же ОСОБА_1 , він же ОСОБА_1 та т.д», суд вважає їх не обгрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N1, ст.3, 32, 34 Конституції України, ст.201, 277, 297, 299 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію», ст.11, 12, 13, 81,133,136,141, 210, 217-246, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутаці- відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 20.02.2025 року.

Суддя : Г.М. Гуляєва