Номер провадження: 22-ц/813/968/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Луняченко В.О. 13 грудня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 44/100 частки домоволодіння під АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з жилих кімнат літ. 1-4, площею 21,5 кв.м., літ 3-2 площею 13,8 кв.м., літ. 2-3 площею 14 кв.м., літ. 2-2 площею 9,9 кв.м., веранди літ. 1-1 площею 16,6 кв.м., коридору літ. 1-3 площею 4,0 кв.м., туалету літ. 1-5 площею 1,5 кв.м., коридору літ. 2-1 площею 5,3 кв.м, кухні літ. 2-4 площею 5,5 кв.м., ванної кімнати і туалету літ. 2-5 площею 4 кв.м., гаражу літ. «П», сарай літ. «Д» площею 7 кв.м., реєстраційний номер майна 8383192.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька позивачки ОСОБА_4 , остання не має можливості отримати свідоцтво на право на спадщину, яка залишилась після смерті батька у вигляді 44/100 частки домоволодіння під АДРЕСА_1 , так як колишній співвласник вказаного домоволодіння ОСОБА_1 самостійно здійснила виділ належної їй 27/100 часток в окремий об`єкт нерухомості із зазначенням розміру виділеної частки 1/1, у зв`язку із чим у нотаріуса відсутня технічна можливість визначити право власності на частину об`єкту який є вже виділеним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування за законом, на 44/100 частки домоволодіння під АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з жилих кімнат літ. 1-4, площею 21,5 кв.м, літ. 3-2 площею 13,8 кв.м, літ. 2-3 площею 14 кв.м, літ. 2-2 площею 9,9 кв.м, веранди літ. 1-1 площею 16,6 кв.м, коридору літ. 1-3 площею 4,0 кв.м, туалету літ. 1-5 площею 1,5 кв.м, коридору літ. 2-1 площею 5,3 кв.м, кухні літ. 2-4 площею 5,5 кв.м, ванної кімнати і туалету літ. 2-5 площею 4 кв.м, гаражу літ. «П», сарай літ. «Д» площею 7 кв.м, реєстраційний номер майна 8383192.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлені позовні вимоги є неефективним способом захисту права ОСОБА_2 , оскільки неможливість прийняти спадщину жодним чином не пов`язана із діями відповідачки, а є наслідком небажання нотаріуса належним чином розібратись у ситуації. Крім того, враховуючи що ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , то позовні вимоги щодо узаконення спадкового майна подано до неналежного відповідача.

Сторони про розгляд справи на 11 лютого 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явилися представник ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкове майно після смерті ОСОБА_4 (батька позивачки) складалась з 44/100 частки домоволодіння під АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з жилих кімнат літ. 1-4, площею 21,5 кв.м., літ. 3-2 площею 13,8 кв.м., літ. 2-3 площею 14 кв.м., літ. 2-2 площею 9,9 кв.м., веранди літ. 1-1 площею 16,6 кв.м., коридору літ. 1-3 площею 4,0 кв.м., туалету літ. 1-5 площею 1,5 кв.м., коридору літ. 2-1 площею 5,3 кв.м, кухні літ. 2-4 площею 5,5 кв.м., ванної кімнати і туалету літ. 2-5 площею 4 кв.м., гаражу літ. «П», сарай літ. «Д» площею 7 кв.м., реєстраційний номер майна 8383192.

Вказаний об`єкт нерухомості належав на праві власності ОСОБА_6 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2003 року у справі №2-7740/2003, та був зареєстрований 11 листопада 2004 року у КП МБТІ та РОН з номером витягу 5405439.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 єдиним її спадкоємцем став син померлої ОСОБА_4 який, проживаючи за вказаною адресою, прийняв спадщину, однак належним чином оформити своє право не встиг у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З інформаційної довідки приватного нотаріуса Горбачук Г.Б. від 13 липня 2023 року №143/02-14 вбачається, що, перевіряючи дані ДРРП на нерухоме майно перед видачею свідоцтва про право на спадщину, нотаріус виявила, що відповідно до розділу 101, відкритому 08 вересня 2020 року на житловий будинок, загальною площею 163,9 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , власником останнього зазначено ОСОБА_1 із часткою 1/1 та записом №8383192 в Реєстрі прав власності не нерухоме майно (реєстр до 2013 року), дата внесення запису про нерухомість 11 листопада 2004 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у якому зазначено ОСОБА_6 на частку 44/100.

З відомостей, які містяться у спадковій справі та ДРРП на нерухоме майно, а саме у розділі, що було відкрито 08 вересня 2020 року на житловий будинок: 101, вбачається, що згідно відомостей КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР (відомості станом на 31 грудня 2012 року), було зареєстровано лише одне домоволодіння: АДРЕСА_1 , що належало співвласникам ОСОБА_6 - 44/100 часток, ОСОБА_1 - 27/100 часток, ОСОБА_3 - 29/100 часток.

Однак, 08 вересня 2020 року Великодолинською селищною радою Овідіопольського району Одеської області (реєстратор Турецький О.С.) було здійснено реєстрацію без урахування вимог Цивільного кодексу України та встановленого чинним законодавством порядку поділу (виділу) об`єктів нерухомого майна, та відкрито розділ на житловий будинок: 101 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі Висновку щодо технічної можливості виділу об`єктів нерухомого майна 333281 від 27 серпня 2020 року, Договору дарування 27/100 часток домоволодіння, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 12 грудня 1995 року р.№9-2608 та довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР щодо підтвердження реєстрації права власності на 27/100 часток за співвласником ОСОБА_1 на зазначене домоволодіння, на частку 1/1, а в реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстр до 2013 року) існує запис №8383192, дата внесення запису про нерухомість 11 листопада 2004 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у якому власником зазначено ОСОБА_6 на частку 44/100.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки один із співвласників у загальній частці у домоволодінні АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , поза вимогами ст. 364 ЦК України здійснила виділення в окремий об`єкт нерухомості з часткою 1/1, то нотаріус не змогла видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовий спосіб.

Вказані обставини у повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що неможливість прийняти спадщину жодним чином не пов`язана із діями відповідачки, а є наслідком небажання нотаріуса належним чином розібратись у ситуації.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правовідносини, пов`язані зі спадкуванням та захистом права власності, врегульовані ЦК України.

Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває право власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Тобто, право спадкоємця є похідним від прав, які існували у спадкодавця на момент відкриття спадщини та успадкувати можливо тільки те майно, яке належало спадкодавцю на час смерті.

Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 04 жовтня 2022 року у справі №452/1417/19 (провадження 61-6597св22).

З матеріалів справи вбачається, що предметом успадкування у даній справі є 44/100 частки домоволодіння під АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з жилих кімнат літ. 1-4, площею 21,5 кв.м., літ. 3-2 площею 13,8 кв.м., літ. 2-3 площею 14 кв.м., літ. 2-2 площею 9,9 кв.м., веранди літ. 1-1 площею 16,6 кв.м., коридору літ. 1-3 площею 4,0 кв.м., туалету літ. 1-5 площею 1,5 кв.м., коридору літ. 2-1 площею 5,3 кв.м, кухні літ. 2-4 площею 5,5 кв.м., ванної кімнати і туалету літ. 2-5 площею 4 кв.м., гаражу літ. «П», сарай літ. «Д» площею 7 кв.м., реєстраційний номер майна 8383192, яке належало ОСОБА_6 , та після смерті останній було фактично прийнято в якості спадщини ОСОБА_4 , батьком позивачки.

Доведеним наявними у матеріалах справи та не спростований відповідачами є той факт, що єдиним спадкоємцем вказаного вище нерухомого майна є ОСОБА_2 , яка не має можливості здійснити оформлення права власності на спадкове майно внаслідок наявності у державному реєстрі об`єктів нерухомості відомостей про виділ з даного об`єкта нерухомості іншим співвласником 1/1 частки у натурі із присвоєнням виділеної частки нової адреси.

Водночас, наявність у державному реєстрі запису про виділ із спірного об`єкта нерухомості частки, яка зазначена у розмірі 1/1, свідчить неможливість реєстрації додаткового частки у розмірі 44/100, що перешкоджає визначенню за позивачем права власності на спадкове майно.

При розгляді даної справи судом першої інстанції правильно прийнято до уваги, що співвласником домоволодіння під АДРЕСА_1 , - ОСОБА_1 , який у домоволодінні належало 27/100 частин, було здійснено на підставі Висновку щодо технічної можливості виділу об`єктів нерухомого майна 333281 від 27 серпня 2020 року виділ в натурі нерухомого майна, без наявної згоди інших співвласників.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Таким чином, законодавець чітко визначив порядок виділу частки з спільної часткової власності з обов`язковою домовленістю між співвласниками.

Водночас, предметом розгляду даної справи не є законність здійснення виділу своєї частки співвласником ОСОБА_1 , тому суд правильно не надав правову оцінку вказаним обставинам, а вирішив лише питання поновлення законного права ОСОБА_2 на оформлення належними чином спадкового майна, як частини спільної часткової власності.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку, що визнання за позивачем права власності є ефективними способом поновлення права позивача на реєстрацію спадкового майна, на підставі чого позовні вимоги тому є такими, що підлягали задоволенню.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 про те, що оскільки ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , то позовні вимоги щодо узаконення спадкового майна подано до неналежного відповідача, оскільки даний спір стосується не отримання спадкового майна, а саме неможливості реєстрації за позивачкою частки майна, яке знаходилось у спільній часткової власності, обумовлене діями відповідача ОСОБА_5 .

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18 лютого 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе