Справа № 752/5286/23
Провадження № 2/752/540/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 лютого 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левченко Валентина Миколаївна, про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки частково недійсними та переведення прав покупця,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить: договір купівлі-продажу від 02.02.2017 року житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв. м, житловою площею 57,3 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за реєстровим номером 364, в частині покупця ОСОБА_2 - визнати частково недійсним, перевівши право покупця за цим Договором на нього; Договір купівлі-продажу від 02.02.2017 року земельної ділянки, площею 0,0321 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :79:003:0024, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за реєстровим номером 362, в частині покупця ОСОБА_2 - визнати частково недійсним, перевівши право покупця за цим Договором на нього.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.02.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв. м, житловою площею 57,3 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за реєстровим номером 364.

Також ОСОБА_1 зазначає, що 02.02.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу від року земельної ділянки, площею 0,0321 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :79:003:0024, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за реєстровим номером 362.

Позивач зауважує, що незважаючи на те, що покупцем у вказаних Договорах вказана рідна сестра його дружини - ОСОБА_2 , однак, фактичним покупцем вказаної нерухомості був він.

Також ОСОБА_1 зазначив, що із ОСОБА_2 безумовно було узгоджено, що в подальшому, а саме з настанням повноліття старшого його сина, а її племінника - ОСОБА_4 , остання зобов`язується передати (оформити договором дарування) спірне майно йому у власність.

Крім того, позивач вказує, що саме він здійснив оплату вартості зазначених будинку та земельної ділянки за рахунок особистих коштів, які він отримав та заощадив до реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , що не заперечується самим продавцем цієї нерухомості ОСОБА_3 та змістом її розписки від 01.02.2017 року, а також тим, що відповідач ОСОБА_2 не мала коштів на придбання спірного нерухомого майна та проживала разом із сім`єю позивача у належному йому на праві власності будинку, не працювала та перебувала на його утриманні.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 17.04.2023 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 76).

14.08.2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Лушкін П.Ю. просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що справа № 372/2157/19 має преюдиційне значення в указаній справі; в провадженні суду перебувала аналогічна справа № 752/11924/19, однак ОСОБА_6 не долучав до неї розписку ОСОБА_7 та не посилався на неї як доказ; ОСОБА_2 придбала спірну нерухомість за власні кошти; подана позивачем копія розписки відповідача ОСОБА_7 датована 01.02.2017 року, в той час, коли оспорювані Договори укладено 02.02.2017 року та ставиться під сумнів її відповідність оригіналу; позивачем обрано неефективний спосіб захисту, адже останній вправі звернутися до ОСОБА_7 з позовом про стягнення коштів, якщо вважає, що його права та інтересипорушено (т. 1, а.с. 94-104).

Ухвалою суду від 26.10.2023 року витребувано у позивача оригінал розписки ОСОБА_7 від 01.02.2017 року для її дослідження в судовому засіданні (а.с. 216-217).

Ухвалою суду від 18.11.2024 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 2 а.с. 67).

В судове засідання позивач і його представник не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку.Представник позивача подав суду заяву в якій справу просить розглядати за його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява в якій адвокат Лушкін П.Ю. просить справу розглядати за його відсутності та в задоволенні позову відмовити.

Відзиву на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 , та пояснень від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. до суду не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.02.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0321 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :79:003:0024, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за реєстровим номером 362 (т. 1, а.с. 23-24).

Продавцем за вищевказаним Договором виступала відповідач ОСОБА_3 , а покупцем - відповідач ОСОБА_2 .

Згідно з п.3 вказаного Договору продаж земельної ділянки вчиняється за 640 000,00 грн. Грошові кошти покупцем сплачені повністю до підписання цього Договору, через банківську установу шляхом зарахування коштів на рахунок продавця.

Відповідно до п. 7 цього ж Договору покупець повідомляє, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває та земельна ділянка, що є предметом цього Договору буде належати їй на праві особистої приватної власності.

Також судом з`ясовано, що 02.02.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв. м, житловою площею 57,3 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М. за реєстровим номером 364 (т. 1, а.с. 27-28).

Продавцем за вищевказаним Договором виступала відповідач ОСОБА_3 , а в покупцем - відповідач ОСОБА_2 .

Згідно з п. 4 вказаного Договору продаж житлового будинку вчиняється за 38 800,00 грн. Грошові кошти покупцем сплачені повністю до підписання цього Договору, через банківську установу шляхом зарахування коштів на рахунок продавця.

Відповідно до п. 7 цього ж Договору покупець повідомляє, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває та житловий будинок, що є предметом цього Договору буде належати їй на праві особистої приватної власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього ж Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має з`ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно дост. 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом з`ясовано, що покупець довела до відома продавця, а продавець взяв до відома той факт, що на момент підписання оспорюваних правочинів покупець у шлюбі не перебуває та нерухомість, що є предметом вказаних Договорів буде належати їй на праві особистої приватної власності (п.п. 7 Договорів купівлі-продажу від 02.02.2017 року).

Однак, належних і допустимих доказів того, що фактичним покупцем земельної ділянки, площею 0,0321 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :79:003:0024 та житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв. м, житловою площею 57,3 кв. м, був ОСОБА_1 та саме він здійснив оплату вартості вказаної нерухомості за рахунок належних йому особистих коштів,стороною позивача не надано.

Посилання позивача на те, що 19.01.2015 року від підтвердив на борговій розписці від 20.10.2014 року він отримав від позичальника ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 900 000,00 доларів США, а також те, що позивач був кредитором за договором позики від 17.11.2015 року на суму 340 000,00 доларів США, та на його користь рішенням суду від 26.10.2020 року стягнуто суму коштів, еквіваленту 100 000,00 доларам США, тому він мав фінансову можливість для придбання вказаного житлового будинку та земельної ділянки, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки самі по собі факти наявності у позивача можливості придбати спірне нерухоме майно не є належними і безспірними доказами того, що саме він є покупцем цього майна та вніс особисті кошти під час їх придбання за Договорами купівлі-продажу від 02.02.2017 року.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року в справі №639/1565/15-ц.

При цьому, доводи позивача на те, що ним було узгоджено із відповідачем ОСОБА_2 те, що із настанням повноліття старшого сина позивача - ОСОБА_4 , остання зобов`язалась передати спірні житловий будинок і земельну ділянку у власність останнього за договором дарування, суд також не приймає до уваги, оскільки обставини можливої усної домовленості між сторонами щодо подальшого розпорядження ОСОБА_2 спірною нерухомістю не стосуються предмета доказування в цій справі.

Що ж стосується посилань ОСОБА_1 на те, що саме він здійснив оплату вартості зазначених будинку та земельної ділянки за рахунок особистих коштів, що підтверджується змістом розписки продавця ОСОБА_3 від 01.02.2017 року, оригінал якої оглянуто судом, то суд зазначає, що вказаний документ може підтверджувати лише факт отримання (передання) грошової суми, однак, він жодним чином не доводить тієї обставини, що такий факт відбувся саме за рахунок особистих коштів позивача, тобто не встановлює та не визначає походження цих коштів і джерела їх отримання.

Крім того, п. 3 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.02.2017 року та п. 4 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.02.2017 року, які оскаржуються позивачем лише в частині покупця ОСОБА_2 , визначено, що грошові кошти покупцем сплачені повністю до підписання цього Договору, саме через банківську установу шляхом зарахування коштів на рахунок продавця, що суперечить обставинам, викладеним у розписці від 01.02.2017 року.

При цьому, вказані в змісті Договорів форми розрахунку, позивачем не оспорюються та вимог про визнання в цій частині вказаних правочинів недійсними останнім не заявлено.

Отже, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог про визнання недійсними в частині покупця ОСОБА_2 . Договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 02.02.2017 року івизнання ОСОБА_9 покупцем за вказаної у цих Договорах нерухомості, в зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову в указаній цивільній справі, застосовані ухвалою від 17.04.2023 року у виді арешту житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв.м, житлова площа 57,3 кв. м, і земельної ділянки площею 0,0321 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :79:003:0024, підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левченко Валентина Миколаївна, про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки частково недійсними та переведення прав покупця- відмовити.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.04.2023 року в межах розгляду справи № 752/5286/23 - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко