Справа № 183/1209/22
№ 6/183/55/25

У Х В А Л А
19 лютого 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи керівника юридичної особи у праві виїзду за межі України, боржник Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація Північ», стягувач ОСОБА_1 , -
Стислий виклад позиції державного виконавця.
14 лютого 2025 року Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної Маргарити Володимирівни звернулося до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу керівника Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація Північ» Мазуліна Сергія Івановича до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими документами.
Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної Маргарити Володимирівни 10.03.2023 року виконавчі провадження № 69930717 та №69930730 були об`єднані в зведене виконавче провадження № 71265273.
Рішення суду станом на момент звернення із поданням не виконане.

При цьому виконавець зазначає, що нею вжито всіх заходів в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду, а саме:

-з метою перевірки майнового стану боржника направлено запити до обліково-реєстраційних установ. Згідно відповідей Державної фіскальної служби України встановлено, що за боржником зареєстровані рахунки, на які 18.10.2022 року державним виконавцем накладено арешт;

-Згідно відповіді МВС України за боржником зареєстроване право власності на 14 одиниць транспортних засобів, на які державним виконавцем накладено арешт та винесено постанову про розшук майна боржника

Державний виконавець з посиланням на п.19 ч.3 ст.18 «Про виконавче провадження», п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, ст. 441 ЦПК України, просить обмежити керівника юридичної особи фізичну особу ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених виконавчими документами.

Позиція сторін в судовому засіданні.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України розгляд подання державного виконавця розглядається без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши подані матеріали. Суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року з Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація Північ» на користь ОСОБА_1 стягнуто вихідну допомогу у розмірі 81809,06 (вісімдесят одна тисяча вісімсот дев`ять гривень, 06 копійок), а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 118168,96 гривень (сто вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім гривень, 96 копійок).

23.09.2022 року постановами начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної Маргарити Володимирівни було відкрите виконавче провадження № 69930730 щодо стягнення з боржника на користь стягувача вихідної допомоги у розмірі 81809,06 грн., а також виконавче провадження № 69930717 щодо стягнення з Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація Північ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 118168,96 грн.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної Маргарити Володимирівни 10.03.2023 року виконавчі провадження № 69930717 та №69930730 були об`єднані в зведене виконавче провадження № 71265273.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної Маргарити Володимирівни від 17.11.2023 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що мітяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях тощо, які належать боржнику в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 220278,82 грн.

Постановами начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної Маргарити Володимирівни від 10.03.2023 року накладено арешт на нерухоме майно боржника, а також на 14 транспортних засобів, що належать боржнику.

18.10.2022 року Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної Маргарити Володимирівни накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника.

17.04.2023 року оголошено в розшук майно боржника, с саме 14 транспортних засобів, що належать боржнику.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

У відповідності до п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Державним виконавцем не подано відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо керівника юридичної особи боржника, державний виконавець наполягає на тому, що таким керівником є Мазулін Сергій Іванович.

У відповідності до ч.1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець Пихоніна М.В. посилалась на ухилення боржником від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Проте, державним виконавцем не було надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником, керівником комунального підприємства своїх обов`язків по сплаті боргу та його наміру ухилятися від виконання покладених на нього зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного судового рішення не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника керівника юридичної особи.

Слід наголосити на тому, що у даному випадку боржник зареєстрований на території Луганської області в м.Сєвєродонецьку, який на момент винесення рішення та на момент розгляду цього подання, являється тимчасово окупованою територією України, даних про евакуацію цього комунального закладу на територію, підконтрольну України, матеріали справи не містять, як і не мітять доказів того, що керівник юридичної особи знаходиться на будь-якій території, що підконтрольна державі Україна.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Отже, державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що державним виконавцем були здійснені всі можливі заходи забезпечення виконавчого провадження, а боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, з урахуванням того, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та боржник дійсно має намір вибути за межі України саме з метою невиконання цього рішення.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи керівника юридичної особи у праві виїзду за межі України, боржник Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація Північ», стягувач ОСОБА_1

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її проголошення.

Суддя Сорока О.В.