20.02.2025 Справа № 363/4811/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Ходасевич Д.К., представника позивачки адвоката Ардобацького К.Г., відповідача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

20.09.2024 року адвокат Ардобацький К.Г., діючи в інтересах позивачки ОСОБА_2 , звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просив суд змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2014 року у справі за №363/2978/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання судового рішення.

В обґрунтування позову представник позивачка зазначав, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2014 року у справі за №363/2978/14-ц було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Даним рішення стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набрало законної сили. При розгляді цієї справи суд виходив з позовних вимог ОСОБА_2 та клопотання відповідача, який зазначав, що може оплачувати 1 000 грн. аліментів. Проте, на даний час позивачка дізналась, що відповідач перебуває на службі в Збройних Силах України, а отже має стабільний дохід та може сплачувати частину цього доходу в рахунок аліментів на утримання доньки. Позивачка вважає, що аліменти у розмірі 1 000 грн. є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає, продукти та одяг подорожчали, дитина потребує значних витрат, які позивачка не має можливості забезпечити самостійно лише за власні кошти. Донька сторін ОСОБА_4 знаходиться в підлітковому віці, займається спортом, крім того на постійній основі займається з репетиторами по різним напрямкам, а вказані заняття коштують по 250 грн. за годину, таких занять на тиждень вона має по два, а отже тільки одні заняття з репетиторами та спортивні тренування на місяць виходять 2 000 - 2 500 грн. Тієї суми, що сплачує відповідач за рішенням суду зрозуміло, що недостатньо для забезпечення нормального рівня життя тринадцятирічної дитини. Крім того, на даний час відповідач має заборгованість по аліментам, оскільки сплачує їх нерегулярно. Таким чином, враховуючи, що відповідач має стабільний дохід, позивачка вважає, що є всі законні підстави для змінення способу стягнення аліментів.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.10.2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Ардобацький К.Г. вимоги, викладені в позові підтримав та просив їх задовольнити. Додав, що позивачка по справі в теперішній час фактично самостійно утримує спільну з відповідачем дитину, витрачає кошти на її розвиток, лікування, відпочинок, заняття спортом, танцями. Аліментів, що сплачує відповідач в розмірі 1 000 грн. зрозуміло, що для покриття всіх витрат не вистачає і саме тому, враховуючи, що відповідач має стабільний заробіток, позивачка і звертається до суду з такими вимогами.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував частково, посилався на те, що в теперішній час є військовослужбовцем, дійсно щомісячно отримує дохід, з якого сплачує аліменти, встановлені рішенням суду в розмірі 1 000 грн. Крім того, станом на момент розгляду справи погасив наявну в нього заборгованість по аліментам, але вважає, що запропонований позивачкою розмір аліментів частини від усіх видів його заробітку (доходу) є для нього завеликим, він згоден на 1/8 частину від усіх видів його доходу тому, що має певні захворювання, потребує лікування, для чого йому необхідні кошти. Крім того, відповідач зазначив, що в теперішній час мешкає разом з батьками, які є пенсіонерами, отримують невелику пенсію, матір прооперовано, вона теж потребує лікування і він, як син їм допомагає матеріально, але в той же час додав, що окрім нього є ще троє повнолітніх братів, які теж допомагають батькам в міру своїх можливостей.

Вислухавши представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, додані до позову письмові докази, суд приходить до наступного:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, з наданих сторонами справи суду доказів встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2014 року у справі за №363/2978/14-ц, яке набрало законної сили 23.09.2014 року, шлюб між сторонами по справі розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1 000 грн., починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вказаного рішення суду 11.09.2014 року було видано виконавчий лист.

Як вбачається з довідки про неотримання аліментів за №675 від 21.01.2015 року за період з 15.07.2014 року по 01.01.2015 року ОСОБА_2 не отримувала аліменти від ОСОБА_1 за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2014 року у справі №363/2978/14-ц.

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментами від 04.06.2024 року за №43115, станом на 01.06.2024 року у ОСОБА_1 є заборгованість по сплаті аліментів в сумі 24 806,50 грн.

Відповідно до довідки про обіги від 01.02.2025 року позивачка ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та за період з серпня 2024 року по січень 2025 року (6 місяців) тримала дохід в сумі - 369 178 грн.

Відповідно до заключення лікаря дитячого офтальмолога від 26.08.2023 року донька сторін по справі - ОСОБА_3 , 2011 року народження, має захворювання очей, їй рекомендовано окуляри для постійного користування, комплекс справ для очей, масаж шийно-комірцевої зони, заняття плаванням 2-3 рази на тиждень, огляд офтальмолога 1 раз на 5-6 місяців.

Довідка директора загальноосвітнього навчального закладу 1-2 ступенів спеціалізованої школи за №271 свідчить про те, що донька сторін по справі ОСОБА_3 навчається у вказаному закладі у 8 класі з поглибленим вивченням інформаційних технологій.

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 відповідач по справі ОСОБА_1 з 02.02.2023 року проходить службу в військовій частині за №3027.

Відповідно до довідки про доходи за №49 від 19.02.2025 року - ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч за № НОМЕР_3 на посаді старший водій та його дохід за період з січня 2024 року по грудень 2024 рік (12 місяців) склав 480 742,06 грн., при цьому з серпня 2024 року по грудень 2024 рік ним сплачено аліменти в загальному розмірі 56 600,91 грн.

Відповідно до протоколу магнітно-резонансної томографії від 27.11.2024 року, магнітно-резонансної томографії грудного відділу від 29.10.2024 року, магнітно-резонансної томографії шийного відділу від 29.10.2024 року та магнітно-резонансної томографії попереково-крижового відділу від 29.10.2024 року відповідач по справі має ознаки дегенеративних змін грудного відділу хребта, шийного відділу хребта, поперекового-крижового відділу хребта (остеохондроз, спондилоартроз, унковертебральний артроз).

Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого за №508 від 31.10.2024 року -відповідач по справі перебував на стаціонарному лікуванні в госпіталі медичної роти в/ч за № НОМЕР_3 з діагнозом люмбалгія поперекового відділу хребта.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 мешкає разом з батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є пенсіонерами, дохід батька (пенсія) відповідача ОСОБА_5 з березня 2024 року по лютий 2025 року склав 43 956, 48 грн., дохід метрі відповідача (пенсія) ОСОБА_6 за цей же період склав 32 700 грн. Крім того, матір відповідача ОСОБА_6 перенесла операцію 19.06.2023 року АКШ-2. В той же час, відповідач по справі пояснив суду, що в нього є ще три повнолітні брати, які теж допомагають батькам фінансово.

Згідно зі ст. 48 Конституції України - кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Розмір аліментів, з урахуванням ст. 48 Конституції України, має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Стаття 141 СК України зазначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Передбачена ст. 184 СК України, тверда грошова сума - це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина 2 цієї статті передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, за змістом ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», який був чинним на дату ухвалення рішення у справі про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць був у розмірі 1 176 грн. та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 1032 грн.; дітей віком від 6 до 18 років - 1286 грн.; працездатних осіб - 1218 грн.; осіб, які втратили працездатність, - 949 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» - прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 3 196 грн.

Отже, розмір аліментів, визначений судом 11.09.2014 року у розмірі 1 000 грн. на дитину сторін по справі є недостатнім для її утримання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду, лікування та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.

Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі за №565/2071/19 від 16.09.2020 року.

Отже, постійні зміни співвідношення розміру аліментів у твердому розмірі з прожитковим мінімумом, інфляція грошових коштів, проблеми, що виникають із застосуванням щомісячної індексації цього розміру, дійсно свідчать про те, що визначення аліментів на дитину у частці від заробітку (доходу) батька буде сприяти захисту інтересів доньки сторін по справі.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом за №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу за №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України за №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України за №789-XII від 27.02.1991 року і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції).

Також, ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Так, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни, раніше встановленого розміру аліментів, за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів, шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України - зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Правова позиція ВСУ у справі за №143 цс 13 від 05.02.2014 року).

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а тому змінює спосіб стягнення аліментів, що вже стягуються за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2014 року у справі за №363/2978/14-ц, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з твердої грошової суми в розмірі 1 000 грн. щомісячно, на 1/6 частку заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку.

Задовольняючи вимоги позивачки частково, а саме в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, а не , як просила позивачка, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є військовослужбовцем, нещодавно пройшов стаціонарне лікування в госпіталі медичної роти в/ч за № НОМЕР_3 Національної гвардії України, має певні захворювання, підтверджені медичною документацією; наявність у відповідача непрацездатних батьків, також суд бере до уваги і інші обставини, що мають суттєве значення, а саме те, що дохід позивачки за останні шість місяців склав 369 178 грн., в той час як дохід відповідача за останній рік, склав 480 742,06 грн.

Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна, на думку суду, забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини сторін по справі.

Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, не вважається незмінним. Так, в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України).

Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 180, 182 -184, 141, 150, 192 СК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що вже стягуються за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2014 року у справі за №363/2978/14-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 000 грн., починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/6 частку всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Після набрання рішення у даній справи законної сили, виконавчий лист, виданий Вишгородським районним судом Київської області у справі за №3963/2978/14-ц - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 1211, 20 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна