Провадження № 2-о/522/136/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 06.09.2023 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України у період з 17 липня 1985 року по 05 квітня 1988 року.

В своїй заяві вказує, що заявниця постійно проживала на території України з літа 1985 року по 1993 рік. Частину з цього періоду вона була зареєстрована в місті Макіївка Донецької області. Це підтверджується наданими суду доказами. Потім, заявниця поїхала до Грузії і там прописалась до 1992 року. Але в дійсності приїхала раніше, оскільки навчалась та проживала в Україні. Встановлення факту постійного проживання на території України їй необхідно для отримання паспорта громадянина України або посвідки на постійне проживання в Україні.

Представник заявниці адвокат Гареєв Є.Ш. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області заперечував проти задоволення заяви, зазначав про відсутність доказів постійного проживання в Україні заявниці та вказав на наявність спору про право та передчасне подання заяви про встановлення юридичного факту.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява є обґрунтованою та такою що підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно паспорта СРСР серії та номер НОМЕР_1 , виданого Відділом внутрішніх справ Зугдідського міського виконкому 23.05.1984 року, на сторінці 16 паспорту наявний штамп про прописку з 17 липня 1985 року за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, заявниця постійно проживала на території України з 17 липня 1985 року. Згідно іншого штампу вбачається, що 05 квітня 1988 року заявниця була виписана з цієї адреси.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року, було витребувано інформацію, зокрема, із Генерального консульства Грузії в Україні в Одесі наступну інформацію: чи видавався органами внутрішніх справ Грузії громадянський паспорт СРСР, серії на ім`я заявниці.

Згідно відповіді Генерального консульства Грузії в Україні в Одесі такий паспорт був виданий на ім`я заявниці.

Згідно трудової книжки серії та номер НОМЕР_2 від 10.09.1984 року заявниця працювала в місті Макіївка. На сторінці 2 є відмітка «готель «Турист» м. Донецьк», 10.08.1984 року прийнята на посаду маляра 3 розряду техгрупу готелю (наказ №145 від 10.08.1984 р.). 17.12.1985 року звільнена за власним бажанням у відповідності з ст. 38 КЗоТ УССР (наказ №66К від 16.12.1985 р.). У подальшому є запис від 07.01.1986 року, згідно з яким заявниця прийнята в цех деревообробки як маляр 2 розряду на завод «Буддеталь» тресту «Донецькжилбуд» №2 (наказ №232к від 23.12.195 р.). Далі на сторінках 4-5 є запис від 01.02.1987 року про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗоТ УССР як самовільно залишила виробництво (наказ №47к від 20.03.1987 р.).

Згідно диплому спеціаліста серії та номеру НОМЕР_3 від 28.06.1993 року №612 заявниця закінчила Макіївський інженерно-будівельний інститут за спеціальністю промислове та цивільне будівництво.

Суд не приймає до уваги, зазначене заінтересованою особою, що у момент видачі заявниці диплому, Макіївський інженерно-будівельний інститут вже був перейменований на Донбаський інженерно-будівельний інститут, згідно інформації із сайту навчального закладу. З приводу цього, суд зауважує, що різниця між даними у дипломі заявці та даними сайту складає 5 днів. Тому, суд зазначає, що інформація із сайту щодо перейменування навчального закладу, надана заінтересованою особою не є належним та допустимим доказом у даній справі, а різниця у датах могла виникнути, через наявність ще старих бланків дипломів та невчасної заміни печатей.

Таким чином, з наданих доказів вбачається, що заявниця постійно проживала на території України в період з 17 липня 1985 року (із моменту прописки на території України) по 05 квітня 1988 року (із моменту виписки із місця проживання на території України).

В ході судового розгляду, ухвалою суду від 05 грудня 2024 року, було визнано обов`язковою явку заявника для дачі особистих пояснень по справі та надання оригіналів документів.

Судом встановлено та оглянуто в судових засіданнях оригінали доказів заявниці, судом було оглянуто оригінал паспорту СРСР серії та номер НОМЕР_1 , оригінал трудової книжки серії та номер НОМЕР_2 від 10.09.1984 року заявниці та оригінал диплому спеціаліста серії та номеру НОМЕР_3 від 28.06.1993 року.

Особа має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення для створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі для встановлення факту проживання на території України. При цьому за умови наявності відповідних належних та допустимих доказів проживання на відповідній території, спірність такого факту виключається.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно ст. 8 Закону України «Про громадянство» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення дозволу на імміграцію в Україну, за територіальним походженням, на підставі п.3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» в переліку документів значиться документ про постійне проживання особи, чи її родичів на території України. Такий документ у Заявниці відсутній.

Згідно п. 11 ч. 7 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» для осіб, зазначених у пункті 3 частини третьої статті 4 цього Закону, - крім зазначених документів подаються документи, що підтверджують право особи на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до ч 2. ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Отже, реалізація права отримання дозволу на імміграцію в Україну залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України особи, чи її родичів, який має юридичне значення.

Таким чином, суд вважає, що факт постійного проживання заявниці на території України у визначений період встановленим, а тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12,13,81, 89, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України у період з 17 липня 1985 року по 05 квітня 1988 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 18.02.2025.

Суддя Р.Д. Абухін

13.02.25