Справа № 352/3091/24
Провадження № 2/352/226/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, у якому просили: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої баби ОСОБА_4 ; 2) визнати за ОСОБА_2 право власності на частину будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої баби ОСОБА_4 .

Заявлений позов обґрунтовували тим, що їх дід ОСОБА_5 і баба ОСОБА_4 були співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 . Будинковолодіння побудоване в 1978-1991 р. на підставі технічної документації для будівництва за 1976 р. та рішення виконкому Жовтневої селищної ради від 09.06.1976 № 11, не є самочинним будівництвом. До збудованих до 05 серпня 1992 р. житлових будинків закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, побудованого до 05.08.1992, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.Право власності на будинковолодіння не зареєстроване, правовстановлюючий документ відсутній. При цьому ОСОБА_5 і ОСОБА_4 уважалися власниками будинковолодіння, і це право презумується. Дійсна вартість будинковолодіння на цей час становить 729556 грн. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 діда відкрилася спадщина на належну йому частину будинковолодіння, яку прийняла його дружина ОСОБА_4 як спадкоємець за законом першої черги в порядку ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, ставши власником цілого будинковолодіння, однак, не оформила своїх спадкових прав. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 баби відкрилася спадщина на будинковолодіння, яку прийняли позивачі як спадкоємці за законом першої черги за правом представлення, оскільки їх мама, яка була дочкою спадкодавця, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до часу відкриття спадщини. Спадщину вони прийняли в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інший спадкоємець за законом першої черги, якою є їх тітка ОСОБА_3 (рідна сестра померлої матері позивачів), спадщину після смерті своєї матері не прийняла та на неї не претендує. З метою оформлення права на успадковане майно позивачі звернулася до нотаріальної контори, однак, постановою від 22.11.2024 державний нотаріус Тисменицької державної нотаріальної контори Колтун С. В. відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Тому позивачі змушені звернутися до суду з цим позовом.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 адвокат Марущак В. І. у судове засідання не з`явилися, в поданих до суду заявах просили розглянути справу без участі сторони, позов підтримали та просили його задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила справу розглянути без її участі.

Відповідач Єзупільська селищна рада в надісланій до суду заяві просив справу розглянути без участі свого представника.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що дід і баба позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були співвласниками на праві спільної сумісної власності подружжя будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Будинковолодіння побудоване в 1978-1991 р. на підставі технічної документації для будівництва за 1976 р. та рішення виконкому Жовтневої селищної ради від 09.06.1976 № 11, не є самочинним будівництвом.

Право власності на будинковолодіння не зареєстроване, правовстановлюючий документ відсутній.

Будинковолодіння складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, його дійсна вартість на цей час становить 729556 грн.

Указані обставини підтверджуються технічним паспортом (а.с.14-19), довідкою про вартість від 07.10.2024 (а.с.20), документацією про надання земельної ділянки для спорудження індивідуального житлового будинку (а.с.21-25), копією рішення виконкому Жовтневої селищної ради від 09.06.1976 № 11 (а.с.26), довідкою державного архіву Івано-Франківської області від 01.11.2024 (а.с.27).

Стаття 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначала, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Жодна інструкція не встановлювала обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у населених пунктах.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 також не передбачав обов`язкової державної реєстрації права власності.

За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обовязкової реєстрації таких прав.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що до збудованих до 05 серпня 1992 р. обєктів нерухомого майна закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. А документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, було його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уважалися співвласниками на праві спільної сумісної власності подружжя вказаного нерухомого майна, і це право презумується.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8) ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому частину будинковолодіння, яку прийняла його дружина ОСОБА_4 як спадкоємець за законом першої черги в порядку ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, ставши власником цілого будинковолодіння, однак, не оформила своїх спадкових прав.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого (ст.529 ЦК УРСР).

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12) ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй будинковолодіння, яку прийняли позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як спадкоємці за законом першої черги за правом представлення, оскільки їх матір ОСОБА_6 , яка була дочкою спадкодавця, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10), тобто до часу відкриття спадщини.

Позивачі прийняли спадщину після смерті баби в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.42).

Інший спадкоємець за законом першої черги, яким є відповідачка ОСОБА_3 тітка позивачів спадщину після смерті своєї матері не прийняла та на неї не претендує.

До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини.

Як передбачено ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З огляду на те, що відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння позбавляє позивачів можливості отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, суд визнає за ними право власності на вказане будинковолодіння у рівних частках у порядку спадкування за законом після померлої баби.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 5, 1261, 1266, 1268, 1270 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на (одну другу) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 729556 грн у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на на (одну другу) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 729556 грн у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Єзупільська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вул. С. Бандери, 50, селище Єзупіль Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складене 18.02.2025.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ