ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року

м. Київ

справа № 359/6062/19

провадження № 61-9350св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача Литвиненко І. В.,

суддів Грушицького А. І., Карпенко С. О., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Бориспільська міська рада Київської області, ОСОБА_2 ,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Журби С. О., Писаної Т. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 16 листопада

2023 року позов задовольнив частково.

Визнав недійсним виданий на ім`я ОСОБА_2 державний акт серії ЯД №956620 на право власності на земельну ділянку площею 0,2172 га, кадастровий номер :01:025:0005, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Скасував державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2172 га кадастровий номер :01:025:0005, яка розташована у АДРЕСА_1 , та переніс в архівний шар, поземельну книгу закрив.

В інші частині позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 30 квітня 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року залишив без змін.

Короткий зміст вимог заяви

06 травня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Вегера А. А. подав до апеляційного суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, понесені у зв`язку з розглядом цієї цивільної справи в суді апеляційної інстанції до якої долучив відповідні докази.

В обґрунтування вимог заяви вказав, що у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції складають

20 000 грн.

Вказує, що очевидним є те, що ця справа не є простою чи малозначною, а тому потребує обробки адвокатом великого масиву інформації, фактів, подій, тощо, пошуку судової практики, що також, з урахуванням свободи договору та вільного ринкового ціноутворення, породжує зазначений розмір витрат.

Короткий зміст оскарженого судового рішення

Київський апеляційний суд ухвалою від 04 червня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовив.

Постановляючи оскаржену ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Вегери А. А. про стягнення витрат на професійну правову допомогу, апеляційний суд вказав, що зміст клопотання не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У липні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Семенов О. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду

від 04 червня 2024 року в якій просив оскаржену ухвалу скасувати, клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити, стягнути з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу розмірі 20 000 грн.

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Представник заявника зазначає, що апеляційний суд не врахував правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 16 червня 2021 року у справі

№ 554/4741/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 02 грудня

2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц,

від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 28 травня 2021 року у справі

№ 727/463/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18, від 14 вересня

2022 року у справі № 509/6250/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 15 червня 2021 року у справі

№ 159/5837/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 липня

2021 року у справі № 910/12876/19, від 16 листопада 2022 року у справі

№ 922/1964/21.

Зауважує, що 19 квітня 2024 року представник заявника подав відзив на апеляційну скаргу в якому, на виконання вимог приписів частини восьмої статті 141 ЦПК України, повідомив, що докази розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу будуть подані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду та зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести складає 20 000 грн.

06 травня 2024 року (у визначений законом строк) до апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн з долученими доказами таких витрат, а тому висновки суду апеляційної інстанції помилкові.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому у серпні 2024 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Зленко С. В. у задоволенні касаційної скарги просив відмовити, вказуючи на те, що її арґументи є необґрунтованими, а ухвала апеляційним судом постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Представник відповідача вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач своєчасно не подав доказів про оплату правової допомоги, зокрема доказів, які свідчать про оплату гонорара адвоката та інших витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Додатково зауважує, що заявлені до стягнення витрати у сумі 20 000 грн є неспівмірними з обсягом отриманої правової допомоги, складністю справи та витраченим часом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 19 липня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу № 359/6062/19 з місцевого суду.

31 липня 2024 року справа № 359/6062/19 надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2025 року справу призначив до розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З матеріалів справи відомо, що 19 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Семенов О. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, на виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України, повідомив, що докази розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу будуть надані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду та зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат, які позивач поніс та очікує понести складають 20 000 грн.

З аудіозапису судового засідання та змісту протоколу відомо, що у судовому засіданні, яке відбулось 30 квітня 2024 року представник позивача - адвокат

Вегера А. А., відповідаючи на питання головуючого судді щодо заявленого ним клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, зазначав, що відповідні докази будить подані у встановленому законом порядку після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Київський апеляційний суд постановою від 30 квітня 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року без змін.

06 травня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Вегери А. А. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з долученими доказами понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції представник Косинського О. А. подав копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 11 квітня 2024 року № 11/04-24-1, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 11 квітня 2024 року № 11/04-24-1, рахунок-фактуру від 06 травня 2024 року № СФ-01, акт виконаних робіт від 06 травня 2024 року з договором № 11/04-24-1 про надання правової допомоги від 11 квітня 2024 року.

Разом із тим ухвала апеляційного суду, яка є предметом касаційного оскарження містить висновок про те, що обґрунтувань поважності причин неподання зазначених вище доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Вегери А. А. не містить.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За статтею 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на професійну правничу допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2021 року у справі № 161/7163/20 зазначено, що у випадку подання стороною справи до суду заяви про надання доказів про витрати, які вона сплатила за професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, у п`ятиденний строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правову допомогу до закінчення цього строку.

Враховуючи, що у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача зробив заяву про те, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суду апеляційної інстанції становить 20 000 грн, вказав, що детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом з відповідними доказами буде поданий протягом п`яти днів з дня прийняття постанови, 30 квітня 2024 року апеляційний суд прийняв постанову, а 06 травня 2024 року (в межах строків, визначених частиною восьмою статті 141 ЦПК України) до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Вегери А. А. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з долученими доказами, висновки апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви з підстав відсутності у клопотанні представника ОСОБА_1 обґрунтувань поважності причин неподання зазначених доказів до закінчення судових дебатів у справі є такими, що не ґрунтуються на законі.

На зазначені обставини суд апеляційної інстанції не звернув увагу, а тому його ухвала від 04 червня 2024 року є такою, яка постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів вважає аргументи касаційної скарги частково обґрунтованими.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного та враховуючи ту обставину, що апеляційний суд не надав оцінку доводам клопотання про ухвалення додаткового рішення внаслідок чого передчасно відмовив у його задоволенні, а суд касаційної інстанції як суд права позбавлений повноважень встановлювати фактичні обставини справи, досліджувати докази та надавати їм оцінку, наявні правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги, скасування ухвали апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року скасувати, клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Вегери Андрія Анатолійовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

С. О. Карпенко

Є. В. Петров

В. В. Пророк