Номер провадження: 22-ц/813/3211/25
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 року, ухваленого під головуванням судді Петренка В.С., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

02.04.2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 68 862,50 грн., а також судових витрат у справі.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 13.01.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «Юніт Капітал», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 228447135 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, у зв`язку з чим позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн., в подальшому розмір кредиту збільшився до 17 300,00 грн.

Внаслідок на невиконання умов кредитного договору, у позичальника на час звернення позивача із позовом має місце заборгованість у розмірі 68 862,50 грн., з яких: 21 998,68 грн. заборгованість за тілом кредиту, 46 863,82 грн. заборгованість за відсотками.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 року позовну заяву ТОВ «Юніт Капітал» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №228447135 від 13.01.2021 року у розмірі 68 862,50 грн., з яких: 21998,68 грн. заборгованість по кредиту, 46863,82 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, судовий збір у розмірі 2 147,20 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (а.с.152-161).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Скользнєва В.В. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.168-172).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.190-196).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 19.02.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а саме: 20.02.2025 року.

Колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.12.2024 року (а.с.183-184), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.185-189).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи заборгованість за кредитним договором у розмірі 68 862,50 грн., у тому числі за відсотками у розмірі 46 863,82 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог (а.с.152-161).

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині визначення розміру заборгованості за відсотками, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

На підтвердження своїх доводів, позивачем було надано кредитний договір від 13.01.2021 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «Юніт Капітал», та ОСОБА_1 , № 228447135 у формі електронного документу, з використанням електронного підпису, після чого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн. В подальшому на підставі додаткових угод, розмір кредиту було збільшено до 17 300,00 грн.

Відповідно до п.1.4 вказаного договору, за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом.

Згідно п.1.4.1 договору, виключно на період строку визначеного в п.1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 500,05 процентів річних, що становить 1,37 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (а.с.44-56).

Згідно розрахунку заборгованості, на час звернення позивача із позовом до суду заборгованість позичальника складає 68 862,50 грн., з яких: 21 998,68 грн. заборгованість за тілом кредиту, 46 863,82 грн. заборгованість за відсотками (а.с.25).

У встановленому законом порядку ані кредитний договір, ані розрахунок заборгованості апелянтом спростовано не було.

Крім того, станом на даний час, позичальником заборгованість за кредитом погашена не була.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами укладання між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно п. 6 ч. 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор, відповідно до п. 12 ч. 1 зазначеної статті Закону це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч.ч. 3-4, 6 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

За правилом ч. 8 цієї статті Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Частиною 12 цієї статті Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що електронний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону.

Заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону.

Вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, так якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був підписаний відповідачем апелянтом у справі електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV22J4V, який ОСОБА_1 ввів у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору, та спростовує доводи апелянта щодо не підписання ним вказаного кредитного договору.

Апелянт також зазначає, що позивачем не було доведено перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Проте, як вбачається із платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи, відповідні кредитні кошти були перераховані позивачем на рахунок ОСОБА_1 (а.с.36-41).

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що його не було повідомлено про зміну кредитора є також недоведеним, оскільки позивачем ТОВ «Юніт Капітал» 28.02.2024 року було направлено на адресу ОСОБА_1 листа про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.42,91).

Апеляційний суд зазначає, що незалежно від того, чи було отримано позичальником повідомлення про відступлення прав вимог, боржник мав сплатити заборгованість первісному кредитору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Таким чином, враховуючи, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 998,68 грн. з підстав доведеності між сторонами договірних зобов`язань.

Проте, колегія суддів не погоджується з розміром відсотків, стягнутих судом першої інстанції за користування кредитними коштами, з огляду на наступні обставини.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1ст.3 ЦК України).

Положеннями ст.ст. 6, 627 ч.1 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору.

При вирішенні даного спору апеляційний суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004.

З огляду на вказані положення, апеляційний суд, застосовуючи принципи добросовісності, розумності і справедливості, та враховуючи відсутність чіткого нормативно закріпленого механізму зменшення розміру кредитних зобов`язань, вважає, що нарахування процентів у розмірі 46 863,82 грн., який перевищує більш ніж в два рази заборгованість за тілом кредиту, також може свідчити паро несправедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для відповідача щодо сплати кредиту.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за можливе зменшити заборгованість за відсотками до 21 998,68 грн., тобто до розміру тіла кредиту.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої В.В. підлягає частковому задоволенню, рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 року підлягає зміні, в частині стягнення заборгованості за відсотками і судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 21 998,68 грн., що дорівнює розміру заборгованості по тілу кредиту.

Крім того, оскільки відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 36,11%, з позивача ТОВ «Юніт Капітал» на користь заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1 640,12 грн.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» підлягають задоволенню частково, на 63,89%, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 194,50 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Також слід зазначити, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 року змінити, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» відсотків за користування кредитними коштами.

Прийняти в цій частині постанову, якою зменшити стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 228447135 від 13.01.2021 року замість 46 863,82 грн. - суму 21 998,68 грн. (двадцять одну тисячу дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 68 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомогу у суді першої інстанції замість 5000 грн. - суму 3 194,50 грн. (три тисячі сто дев`яносто чотири гривні 50 копійок).

В решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 640,12 грн. (одна тисяча шістсот сорок гривень 12 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева