Справа № 128/401/25
УХВАЛА

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана позовна заява, позивачем якої вказано ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11.02.2025 року дану позовну заяву було залишено без руху, виходячи з того, що у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Позивач має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, відповідно повинен забезпечити неухильне виконання, покладених на нього нормами ЦПК України, процесуальних обов`язків. Згідно тексту позову, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у позові та не конкретизована прохальна частина тексту позову. Одночасно, згідно прохальної частини тексту позову, позивач просить зобов`язати нотаріуса Білозарецьку О.Ю. вчинити певні дії, однак її статус за позовом не визначений. Також позивачем не зазначено всього обсягу спадкового майна та його місце знаходження, з приводу якого виник даний спір, що в свою чергу визначає підсудність даної цивільної справи. Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Позивачу слід врахувати, що розгляд і вирішення справи неповноважним судом, зокрема внаслідок порушення правил визначення підвідомчості та підсудності, є підставою для скасування навіть правильного за суттю рішення суду. Відповідно до ч. ч.2,3 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Нормативні положення ЦПК України передбачають, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно суд, не виходить за межі заявлених позовних вимог та не приймає сторону кожного зі сторін, а є об`єктивним та неупередженим при прийнятті рішення. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року зі змінами. Положенням статті 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (ч.1). Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч.2). Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Відповідно до ч. 1, пп. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 3 028,00 гривні. Звертаючись з вказаною позовною заявою до суду, позивачем не було долучено квитанції про сплату судового збору. Нормативними положеннями передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (ч. 1 ст. 177 ЦПК України), в даному випадку цього не зроблено. Лише вказано про це в додатку. Судом звернуто увагу, що серед іншого, в одному примірнику позовної заяви, вказано «… ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 ...». Матеріали позову не містять даних про процесуальний статус ОСОБА_3 , обсяг його прав та обов`язків. Одночасно суд звертає увагу заявника, на невиконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме: не надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Для усунення недоліків судом був установлений строк, який не може перевищувати 5-ти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху. Копія ухвали надіслана позивачам за зареєстрованим місцем проживання позивача, зазначеною позивачем згідно позовної заяви.

17.02.2025 року через канцелярію суду надійшла заява, щодо виконання ухвали від 11.02.2025 року. Однак зі змісту даної заяви вбачається, що позивачем вимоги ухвали про залишення позову без руху не виконано, заяв/клопотань не надходило.

Зокрема, позивачем не уточнено позовні вимоги та не сплачено судовий збір за кожну із них. З прохальної частини вбачається, що дані позовні вимоги не є взаємопов`язаними або похідними одна від одної.

З першого аркушу позовної заяви, наданої позивачем на усунення недоліків, вбачається, що позивачем є дописано «третя сторона: Білозарецька Олена Юріївна, приватний нотаріус ВР нотаріального округу Вінницької області; вул. Київська, 2/13, м. Вінниця, 21009», однак не надано копію примірника з додатками для третьої сторони, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, способом виконання ухвали суду є складання тексту «позовної заяви» із усуненими недоліками, а не подання суду роз`яснень, заяв, пояснень, незгод; - виправлена позовна заява із вищевказаними судом доказами має бути подана в примірниках для суду та відповідача, третіх осіб; - у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заява вважається неподаною та підлягає поверненню, що не перешкоджає позивачу у повторному зверненню до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Також суд звертає увагу, що дані вимоги ухвали не є надмірним формалізмом, а суд керується чіткими вимогам ЦПК України.

За таких обставин, дану позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачеві, оскільки вимоги вказані в ухвалі без руху позивачем не виконані.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, яка відповідатиме вимогам закону.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 20.02.2025.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО