ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м.Суми

Справа №588/809/21

Номер провадження 22-ц/816/242/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року в складі судді Огієнка О.О., ухвалене в м. Тростянець, повний текст якого складено 29 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Сумцов Є.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 14 листопада 2014 року по 24 лютого 2021 року перебували у шлюбі. За час сумісного проживання ними у 2016 році за 50000,00 грн було придбано у Тростянецької міської ради 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці, площею 0,083 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:031:0505 за адресою: АДРЕСА_1 . За період спільного проживання у шлюбі, починаючи з 2014 року, сторони добудували: прибудову «а», прибудову «а1», житлову прибудову «А1-1» та гараж «ж». Позивач працює у Регіональній філії «ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» та його доходи за 2014 рік склали 95489 грн 09 коп., за 2015 рік - 100316 грн 78 коп., за 2016 рік 113870 грн 92 коп., за 2017 рік 173342 грн 40 коп., за 2018 рік 248830 грн 16 коп., за 2019 рік 240769 грн 24 коп., за 2020 рік 192254 грн 80 коп. Отримана позивачем заробітна плата, а також інші його доходи у повному обсязі використовувалися у інтересах сім`ї, спрямовувалися на будівництво вказаних прибудов та гаражу. Будівництво прибудов та гаражу здійснювалося після придбання самого житлового будинку, що суттєво вплинуло на вартість об`єкта нерухомого майна. Позивач вважає, що він має право на 1/2 частину даного нерухомого майна. З відповідачем не вдалося досягти згоди щодо поділу майна.

Посилаючись на викладене, представник ОСОБА_1 адвокат Сумцов Є.С. просив суд:

1) визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 56/100 частин земельної ділянки, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: 28/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 28/100 частин земельної ділянки, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на: 28/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 28/100 частин земельної ділянки, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування судових витрат у розмірі 6528 грн 64 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 44/100 та 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами фактично були розділені в натурі та складають два окремих об`єкта нерухомості.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує про відсутність у рішенні суду обґрунтувань стосовно поділу частини приватизованої відповідачем земельної ділянки, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій знаходиться спірний будинок.

У письмових поясненнях (запереченнях) на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сумцов Є.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , її представника адвоката Залавського О.В., представника ОСОБА_1 - адвоката Сумцова Є.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач з 14 листопада 2014 року по 24 лютого 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилося двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 27-28).

До реєстрації шлюбу з позивачем, відповідач на підставі договорів дарування від 19 серпня 2010 року набула у власність 44/100 частини житлового будинку із відповідною частиною будівель і споруд та земельної ділянки, площею 0,0830 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :00:031:0505, що розташовані по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 66-78).

За час шлюбу з позивачем, відповідач на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, шляхом викупу від 06 липня 2016 року придбала у Тростянецької міської ради 56/100 частини житлового будинку із відповідною частиною господарських, побутових будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 . В договорі зазначено, що на вказаній земельній ділянці знаходиться: житловий будинок під літ. «А1», житлова площа якого 21,6 м кв., загальна площа 33,9 м кв та господарські, побутові будівлі і споруди: сіни «а», тамбур «а1», літня кухня «Е», прибудова «е», прибудова «е1», прибудова «е2», гараж «Ж», ворота № 1, забор № 2 (т. 1 а.с. 83-87).

Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 03 серпня 2016 року за № 371, нежитловому приміщенню літній кухні літ. «Е», «е», «е1» та «е2» по АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку з присвоєнням адреси АДРЕСА_1 (т. 1 а .с. 92).

21 вересня 2016 року на ім`я відповідача було видано будівельний паспорт на реконструкцію літньої кухні в індивідуальний житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 94-96).

04 жовтня 2016 року в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області було зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт реконструкції літньої кухні в індивідуальний житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 97-99).

18 листопада 2016 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта щодо реконструкції літньої кухні в індивідуальний житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 100-102).

Рішенням Тростянецької міської ради 13 сесії 7 скликання від 05 вересня 2016 року за № 343 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 . Також вказаним рішенням надано у власність ОСОБА_2 56/100 від загальної площі земельної ділянки 0,0830 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:031:0505 за рахунок категорії земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 104).

На підставі відповідних правовстановлюючих документів за відповідачем було зареєстровано право власності на вищезазначене нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 6-7, 88-89, 103, 105).

Згідно висновку експертів № 2367 за результатами проведення комплексної комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 30 червня 2023 року за період з 14 листопада 2014 року у складі домоволодіння АДРЕСА_1 відбулися наступні поліпшення: добудовано прибудову «а1» до житлового будинку «А-1» об`ємом 21 куб. м; добудовано житлову прибудову літера «А-1» об`ємом 75 куб. м; виконано заміну дощатої огорожі на огорожу з металопрофілю 44,9 кв. м; виконано заміну покрівлі житлового будинку літ. «А-1» ( раніше літня кухня «Е») та прибудови «а» з шиферної на покрівлю з металочерепиці. Частка поліпшень (фактично виконаних робіт з будівництва, ремонту, реконструкції) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відносно до вартості об`єкта нерухомого майна становить 47/100 (т. 1 а. с. 186-216).

Допитана у судовому засіданні 16 квітня 2024 року у суді першої інстанції експерт Христославенко Г.В. пояснила, що при проведенні обстеження були присутні позивач та відповідач. Кожен із них надав свої пояснення стосовно того, які побудови та поліпшення були здійснені та коли саме. ОСОБА_2 говорила, що це вона робила до 2014 року. Третє питання було надати відповідь про побудови з 14 листопада 2014 року з урахуванням питань в ухвалі суду. Встановити коли саме відбулися поліпшення не можливо у межах наданих матеріалів. В інвентарній справі зазначено, які будівлі введені в експлуатацію, а які не введені. Поліпшення могли бути здійснені у період з 19 серпня 2010 року по 27 листопада 2015 року. В експертному висновку надавали відповідь на поставлене судом питання станом на 14 листопада 2024 року з урахуванням поданих матеріалів. Досліджувалися матеріали справи, а саме інвентарна справа, що містила оцінювальні акти станом на 19 серпня 2010 року та 28 листопада 2015 року, тому нею було встановлено, що за цей період часу могли бути здійснені ці невід`ємні поліпшення.

Допитана у судовому засідання 16 квітня 2024 року у суді першої інстанції експерт ОСОБА_6 пояснила, що особисто вона не відбирала пояснення у сторін. У дослідницькій частині описані усі матеріали надані на дослідження. У дослідженнях експерт не визначає період виконання поліпшень та не визначає дату, а визначають частку, яку суд запитував, а саме перелік, об`єм та розмір частки. В дослідницькій частині, описуючі матеріали, експерт вказував можливий період з якого виконані поліпшення, при цьому у самому висновку відповідає конкретно на поставлене судом питання, а дату не визначає.

Допитана у судовому засіданні 16 квітня 2024 року у суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила що вона є сестрою відповідача. У 2010 році ОСОБА_2 подарували будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Це була половина старого будинку та літня кухня. У 2010 році до літньої кухні було добудовано ванну кімнату та дитячу кімнату. У цьому ж році будівлі покрили бувшим у використанні шифером, який привозив батько із села. У 2011 році побудували паркан. У 2012 році була облаштована ванна кімната. У 2013 році відповідач перекрила літню кухню металопрофілем. У листопаді 2014 році позивач та відповідач одружилися. До листопада 2014 року позивач не допомагав відповідачу. Після одруження побудов у господарстві не було. У будівництві допомагав відповідачу батько, а також наймали людей.

Допитаний у судовому засіданні 16 квітня 2024 року у суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснив, що відповідач є його донькою. У 2010 році ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_2 половину старого будинку, літню кухню та гараж, що розташовані по АДРЕСА_1 . З цього часу дочка з онукою стали проживати в літній кухні. У подальшому вони вирішили добудувати у господарстві ванну кімнату та спальню. Він поїхав у село Кам`янецьке та взяв у тещі будівельні матеріали цеглу, дошки, труби та бувший у використанні шифер. З цих матеріалів стали добудовувати ванну кімнату. Також придбали газоблок та збудували кімнату. Він допомагав у будівництві, а також наймали людей. Дах над ванною кімнатою та кімнатою накрили у 2010 році. У 2013 році перекрили весь будинок металочерепицею. У 2011 році поставили паркан з металопрофілю. Він зварював огорожу, драбину на горище будинку. На той момент він ще працював на залізниці та давав гроші відповідачу. Будівництво проводили без будівельного паспорта. Коли узаконили будівництво він не пам`ятає. Наприкінці 2014 року дочка одружилася з позивачем. Після одруження вже нічого не будувалося. Коли донька була у шлюбі, то придбали у міській раді іншу частину господарства, щоб знести частину будинку. Земельна ділянка також була поділена між власниками. За час шлюбу дочки з позивачем, останній збудував на дворі туалет з шиферу.

Допитаний у судовому засіданні 16 квітня 2024 року у суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що з 2012 року він працює на залізниці та йому відомо, що позивач проживав у господарстві по АДРЕСА_1 . Раніше він проживав поряд з цим господарством. У тому господарстві була кухня літня та старий будинок. Все робилося у цьому господарстві при позивачеві, зокрема було здійснено прибудову до літньої кухні з газоблоку та збудовано гараж. Він допомагав заливати фундамент на гараж. Зарплатна картка позивача була у дружини. Позивач позичав у нього гроші.

Допитаний у судовому засіданні 16 квітня 2024 року у суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_2 та христив їхню дитину. Відповідач придбавала будинок сама, а потім з нею став проживати позивач по АДРЕСА_1 . Це господарство складалося з двох частин. Відповідач придбала одну частину та на той момент там була розруха. До появи позивача там нічого не будувалося. Одружився позивач з відповідачем у 2014 році. Коли вони стали проживати разом, то почали будівництво. Побудували кухню, ванну, дитячу кімнату. Він допомагав у будівництві дитячої кімнати. Коли саме було проведено будівництво він не пам`ятає. Також був збудований гараж незадовго до розлучення. Будували разом із позивачем та батьком відповідача. Він допомагав копати фундамент під дитячу кімнату та штукатурив стіни в дитячій кімнаті. Також він бачив як позивач разом із батьком відповідача ставили паркан у господарстві. На території господарства був старий будинок в якому ніхто не проживав. Цей будинок позивач розібрав.

Допитаний у судовому засіданні 16 квітня 2024 року у суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснив, що у 2010 році відповідач звернулася до нього з проханням побудувати прибудову до будинку по АДРЕСА_1 . Він з бригадою зробив прибудову з піноблоку та покрили дах бувшим у використанні шифером. Через декілька років перекрили дах металочерепицею. У будівництві допомагав батько відповідача. На момент прибудови він не бачив там позивача та останній не допомагав у будівництві. У старому будинку ніхто не проживав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши встановлені обставини та вимоги законодавства, вважав доведеним, що позивач та відповідач на підставі договору купівлі-продажу та рішення органу місцевого самоврядування набули за час шлюбу право власності на 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 56/100 частин земельної ділянки, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому прийшов до висновку, що таке майно є їхньою спільною сумісною власністю, а частки у праві спільної сумісної власності є рівними.

Разом з тим суд зазначив, що стороною позивача не надано достовірних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що внаслідок спільних чи грошових затрат з відповідачем або особистих затрат позивача спірне нерухоме майно істотно збільшилося.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина друга статті 60 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що за час сумісного життя у шлюбі сторонами спільно у 2016 році було придбано 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 0,083 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:031:0505 за адресою: АДРЕСА_1 ,

Вказане майно було придбано у Тростянецької міської ради, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 06 липня 2016 року та зареєстрованим за № 531 приватним нотаріусом Гребіник З.Д., а сам договір купівлі-продажу, як вірно зазначив місцевий суд, не визнаний судом недійсним, а відтак вважається правомірним. Відповідач не оспорювала вказаний договір.

Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Такі висновки місцевого суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22.

44/100 частин вказаного житлового будинку та земельної ділянки було оформлено на ім`я відповідача на підставі договору дарування від 19 серпня 2010 року.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що 44/100 та 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами фактично були розділені в натурі та складають два окремих об`єкта нерухомості не відповідають дійсності, оскільки в установленому законом порядку такий поділ не оформлявся.

Крім того, місцевий суд зазначив, що допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки не надали точних показів про те, що саме в період з 14 листопада 2014 року по 24 лютого 2021 року, тобто за час шлюбу позивача та відповідача у господарстві, розташованому по АДРЕСА_1 були здійснені відповідні поліпшення.

Отже, свідки не надали чітких показів, що поліпшення у спірному нерухомому майні були здійснені до шлюбу сторін чи одноосібно ОСОБА_2 та без участі позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин набуття всього спірного майна у приватну власність особисто.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у рішення суду обґрунтувань стосовно поділу частини приватизованої відповідачем земельної ділянки, площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій знаходиться спірний будинок, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України при переході права власності на будівлі і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, що узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, а саме постановою від 30 серпня 2021 року у справі № 255/1060/16 (провадження № 61-809св21) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Також суд першої інстанції вірно вирішив питання щодо розподілу судових витрат, а заперечення апелянта не заслуговують на увагу.

Інші доводи, наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає.

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, ціна позову не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 18 лютого 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина