КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/4715/23 Головуючий у І інстанції - Зотько Т.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/4169/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП, -

установив:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ«СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що24 січня 2023 року відбулась ДТП за участю її автомобіля та автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено належний їй транспортний засіб.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а відтак вона вимушена звертатись до суду із зазначеним позовом за захистом своїх порушених прав.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 200057,74 грн., вартість проведених експертних досліджень у розмірі 5800 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року зазначений вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 150057, 74 грн., вартість експертного дослідження у розмірі 5800 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3757,60 грн.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що позивач, уклавши із його страховиком угоду про розмір страхового відшкодування у сумі 110000 грн., фактично визнала те, що дана сума покриває її витрати на ремонт пошкодженого КТЗ, які були завдані дорожньо-транспортною пригодою.

Вказує, що автомобіль позивача зазнав незначних пошкоджень, тобто заводився і їхав.

Наголошує, із експертного висновку слідує, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля перевищує його ринкову вартість до моменту ДТП, отже, ремонт автомобіля позивача необхідно вважати економічно необґрунтованим, а сам автомобіль фізично знищеним.

Крім того, вказує, що в результаті поведінки позивача, щодо залишення собі автомобіля, здійснення відновлювального ремонту КТЗ до моменту звернення до суду з позовною заявою про відшкодування повної вартості вказаного автомобіля за ціною станом на час ДТП не є добросовісною та позбавила можливості встановлення вартості автомобіля після ДТП.

При цьому, позивачем не надано жодного документу, що засвідчував би її витрати по відновлювальному ремонту автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, та які запчастини (оригінальні, репліки, бувші у використанні) використовувались у здійсненні такого ремонту.

Просив суд, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року у частині стягнення з нього на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 150057, 74 грн. та ухвалити в даній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків, щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Виходячи із засад диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє рішення суду першої інстанції в частині вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 відшкодування вартості експертного дослідження та відшкодування моральної шкоди, оскільки у цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку ОСОБА_1 не оскаржується, а тому в цій частині воно не є предметом апеляційного розгляду.

ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволених позивних вимог про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 150057, 74 грн, яке підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 січня 2023 року відбулась ДТП за участю автомобіля позивача та автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб.

Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На час скоєння ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ.

Позивач звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування.

Крім того, між позивачем та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було укладено угоду та досягнуто згоди, що розмір страхового відшкодування складає 110000 грн.

Відповідно до п.2 даної угоди сторони погодили, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом№АТ складає 2600 грн., у розмірі 110000 грн. Згідно із висновком експерта №2054 від 14 березня 2023 року розмір матеріального збитку транспортного засобу «Nissan» д.н.з. НОМЕР_2 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на дату оцінки 24 січня 2023 року на складає 348035, 21 грн.

Відповідно до відповіді на звернення від 06 червня 2023 року по Висновку експерта №2054 від 14 березня 2023 року, розмір відновлювального ремонту ТЗ «Nissan» д.н.з. НОМЕР_3 дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24 січня 2023 року, на дату проведення розрахунків без урахувань податку на додану вартість складає 310057, 74 грн. Таким чином позивачем визначено розмір відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу наступним чином: 310057, 74 грн. без ПДВ - 110000 (оплата страхової компанії) = 200057,74 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що загальний розмір матеріальної шкоди завданий позивачу перевищує страхову суму за договором №АТ-2826350 від 12 липня 2022 року, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_1 підлягає до стягнення вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 150057, 74 грн. (310057, 74 грн. (розмір відновлювальних робіт) - 160000 грн. (страхова сума за договором №АТ-2826350 від 12 липня 2022 року) = 150057, 74 грн.), оскільки на думку суду першої інстанції страхувальник не несе відповідальності за дії страховика, а тому різниця між сумою страхового відшкодування, визначеною за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ та страховою виплатою за угодою між позивачем та ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у розмірі 50000 грн. не підлягає стягненню з відповідача.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно зі ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність винного власника автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ

Відповідно до ст.28 ЗУ № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана ,зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст.29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а згідно ст.30 - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено, за проведеним, за замовленням позивача, та наданим до суду висновком експерта №2054 автотоварознавчого дослідження КТ3 «Nissan» д.н.з. НОМЕР_2 складеного 14 березня 2023 року: ринкова вартість транспортного засобу складала 348035, 21 грн.; розмір відновлювального ремонту - 363346, 29 грн.; розмір матеріального збитку - 348035, 21 грн.

Залишкова вартість транспортного засобу (його вартість після ДТП)експертом не досліджувалася та не визначалася.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що автомобіль вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №205/1314/16-ц про застосування ст.30 ЗУ№ 1961-IV дійшов висновку, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наданого позивачем висновку експерта Висновку експерта №2054 від 14 березня 2023 року, вбачається, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Nissan» д.н.з. НОМЕР_4 на момент його пошкодження складає 363346, 29 грн., а розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на момент його пошкодження, що дорівнює його ринковій вартості до ДТП, становить 348035, 21 грн., тобто, ремонт є економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

Позивач, уклавши угоду з ТДВ СК «Альфа-Гарант» та отримавши страхове відшкодування у розмірі 110000 грн., автомобіль забрала собі, тим самим не погодившись із визначенням транспортного засобу фізично знищеним .

У випадку, її погодження з визнанням автомобіля фізично знищеним, вона передає залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, чого в даному випадку не відбулось.

Даних, щодо залишкової вартості пошкодженого автомобіля після ДТП вказаний висновок експерта не містить, а отже не може бути покладений в основу судового рішення та підлягає відхиленню, як такий, що не містить відомостей щодо предмету доказування.

У деліктних зобов`язаннях, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_2 доведено розміру матеріальної шкоди належними та допустимими доказами, не надано суду доказів вартості автомобіля до ДТП та вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, що позбавляє суд можливості визначити різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП для відшкодування заподіяної їй шкоди. Більше того, поведінка позивача, щодо залишення собі автомобіля, здійснення відновлювального ремонту КТЗ до моменту звернення до суду з позовною заявою про відшкодування повної вартості вказаного автомобіля за ціною станом на час ДТП, взагалі унеможливлює як вирішення питання, щодо передачі його особі відповідальній за шкоду ,так і отримання вищевказаного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог. Тобто, саме дії позивача призвели до неможливості встановлення розміру відшкодування відповідно до вимог чинного законодавства, ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП та з урахуванням того, що позивач отримала страхове відшкодування та здійснила відновлювальний ремонт КТЗ, не можна визнати обґрунтованим.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції цього не врахував, не виконав вимог ЦПК України щодо обов`язку сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином, колегія суддів виходить із недоведеності позовних вимог, щодо розміру належного відшкодування шкоди, а тому висновки і рішення суду першої інстанції, щодо визначення розміру відшкодування такої шкоди у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди (ринкової вартості автомобіля) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає 150057, 74 грн., є необґрунтованими .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, оскаржуване рішення не може вважатися законним і обґрунтованим і відповідно до ст.376 ЦПК України, в частині стягнення з відповідача майнової шкоди рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні вказаної позовної вимоги.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у позові.

При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 5637 грн. За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду скасовано в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди від пошкодження автомобіля з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині, а тому з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5637 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5637 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба