КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 367/5671/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3401/2025Головуючий у суді першої інстанції - Кухленко Д.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова В.А.,

секретар Кравченко А.С.

за участю:

представника позивача Шевченко З.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Левченко М.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Левченко Марією Миколаївною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_3 (батько позивачки та відповідачки), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце смерті батька: АДРЕСА_1 . Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Померлий також був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.04.2016 ОСОБА_4 було визнано недієздатним, а ОСОБА_2 призначено його опікуном.

При цьому, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.02.2023 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 з 01.06.2016 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне померлому майно, а саме на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9 та земельну ділянку кадастровий номер: :01:174:7345 за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення для ведення садівництва.

Разом з тим, за життя, а саме 18.07.2013 ОСОБА_3 склав заповіт, яким належні йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0638 га та садовий будинок АДРЕСА_3 , заповів дочці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка прийняла спадщину після смерті батька шляхом подачі до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини за законом у встановлений законом строк у шість місяців. На підставі поданої нею заяви нотаріусом була заведена спадкова справа №112/2020.

ОСОБА_1 звернулась до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після спливу шестимісячного строку. Нотаріус прийняла від неї заяву про прийняття спадщини, оскільки відповідачка була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, а саме: АДРЕСА_2 .

Також, позивачка зазначала, що 19.06.2023 вона звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області з заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який на час відкриття спадщини постійно проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.02.2023.

Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки існує спір щодо визначення місця проживання батька.

За вказаних обставин, позивачка просила суд визнати за нею право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9 та земельну ділянку кадастровий номер: :01:174:7345 за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення для ведення садівництва в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.09.2024 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9 та земельну ділянку кадастровий номер: :01:174:7345 за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 174-181).

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідачки про пропуск позивачкою строків позовної давності.

При цьому, вказує на неврахування судом першої інстанції того, що відповідачка, як спадкоємиця, яка була зареєстрована за однією адресою із батьком ОСОБА_3 на час спадщини, не відмовлялася від неї, а отже вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом згідно вимог п. 3 ст. 1268 ЦК України.

Також, зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки обставинам створення позивачкою штучних умов для порушення питання про пропуск відповідачкою строку прийняття спадщини (а.с. 184-190).

Відповідачка та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник позивачки у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у віці 80 років - ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 11 листопада 2019 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 697, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Місце смерті померлого: АДРЕСА_1 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 291 від 11.11.2019 виданого Ірпінським міським центром Первинної медико-санітарної допомоги Ірпінської міської ради Київської області та рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.02.202 (а.с.9-14).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне померлому майно, а саме на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37214784, та земельну ділянку кадастровий номер: :01:174:7345 за адресою: АДРЕСА_3 ; цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення для ведення садівництва; площа земельної ділянки: 0,0638 га (а.с.15-22).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.07.1966, ОСОБА_6 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записано - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 04 липня 1966 року зроблено відповідний актовий запис № 340 (а.с.25).

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 виданого 15.08.1987, позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклала шлюб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » (а.с.26).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.04.2016 визнано недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.7).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.02.2023 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 з 01 червня 2016 року на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10-14).

18 липня 2013 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склав заповіт, посвідчений держаним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області Селецьким Ю.О., зареєстрований в реєстрі за №3-416, яким земельну ділянку площею 0,0638 га та садовий будинок АДРЕСА_3 , заповів своїй дочці - громадянці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.67).

Заповіт чинний, ніким не оскаржувався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №60026055 (а.с.56).

З матеріалів спадкової справи №112/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , вбачається, що 17 квітня 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернулася до Ірпінської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . 17 квітня 2020 року Ірпінською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №112/2020, спадкодавець ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (яка відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 06.01.1990, виданого Відділом ЗАГС Залізничого РВ м. Києва, та копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, є дочкою спадкодавця - ОСОБА_3 ) звернулася до Ірпінської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Постановою від 19.06.2023 №429/02-14 державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області суду від 17.02.2023 по справі №367/5335/20 встановлено факт, який не дає можливості нотаріусу прийняти рішення щодо визначення кола спадкоємців та прийняття ними спадщини, так як данний факт було встановлено після подання заяви ОСОБА_1 у відповідності до вимог п.3 ст.1268 ЦК України. (а.с.92).

Так, згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК) .

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Згідно ст.ст. 1235, 1236 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

У постанові від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 КЦС ВС зазначив, що право на заповіт може бути здійснене протягом усього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту - реалізація свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК).

Як передбачено положеннями ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, після його смерті прийняла спадщину шляхом подачі до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області заяви у встановлений законом строк, однак наявність заповіту спадкодавця та спадкоємця за заповітом - ОСОБА_1 , яка звернулася до нотаріальної контори після спливу шестимісячного строку, унеможливлює спадкоємцеві - позивачці, отримати свідоцтво про право на спадщину.

При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з рішеннями Ірпінського міського суду Київської області від 13.04.2016 та від 17.02.2023 ОСОБА_3 визнано недієздатним та з 01.06.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_1 (час відкриття спадщини) він проживав разом з опікуном ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 01 червня 2016 року на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що оскільки ОСОБА_3 визнано недієздатним, то не можна дійти висновку, що він свідомо змінив місце свого проживання на місце проживання з опікуном (позивачкою).

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 і після визнання його недієздатним залишився бути зареєстрованим та мав право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою також має місце реєстрації й відповідачка - спадкоємець за заповітом.

У свою чергу, ч.ч. 2, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 29 ЦК України місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У відповідності до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 02.06.2021 по справі № 425/237/20, спадкоємцю достатньо звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Тобто, відповідачка, звертаючись до нотаріуса про прийняття спадщини, та сам нотаріус керувалися презумпцією автоматичного прийняття спадщини спадкоємицею за заповітом, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 та відповідачка були зареєстровані за однією адресою, а саме: АДРЕСА_2 .

При цьому, як пояснила відповідачка в судовому засіданні, батько постійно проживав разом з нею і матір`ю, і лише після визнання його недієздатним, позивачка, як опікун, забрала його до себе і обмежила доступ до нього, тобто не дозволяла бачитися з батьком. Поспілкуватися з батьком телефоном також не було можливо, оскільки останній не розмовляв (втратив мову після перенесення інсульту).

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідачка є спадкоємицею за заповітом та те, що правовідносини спадкування і опіки є різними за правовою природою, то у питаннях спадкування (прийняття спадщини тощо) місце проживання недієздатного не є визначальним, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимогпро визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є помилковим.

У даних спірних правовідносинах, на думку суду апеляційної інстанції, пріоритетним є наявність чинного заповіту, волевиявлення спадкодавця та фактичне прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом, у зв`язку з наявністю доказів спільного проживання з спадкодавцем.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову, з позивачки на користь відповідачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 11564 грн. 91 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Левченко Марією Миколаївною,- задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 11564 (одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн. 91 коп.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова