20.02.2025 Справа № 363/4210/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань - Найдюк Б.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 02.09.2024 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав на подачу заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 12.11.2024 року на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.11.2024 року продовжено судовий розгляд у зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року провадження по справі було зупинено у зв`язку з наданням сторонами строку для примирення тривалістю 1 місяць, а саме до 20.02.2025 року.

Ухвалою суду від 20.02.2025 року провадження у справі було відновлено у зв`язку з закінченням строку для примирення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ярмолович О.Є. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від представника позивача надійшло клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення судового засідання, оскільки ОСОБА_2 бажає особисто приймати участь в розгляді справи, оскільки має намір зберегти шлюб та родину з ОСОБА_1 , однак за станом здоров`я не може прибути в судове засідання у зв`язку з поганим самопочуванням та проходженням курсу лікування.

Вирішуючи питання про відкладення судового засідання суд звертає увагу на наступні обставини.

Судове засідання по справі призначалося неодноразово: 01.10.2024 року, 12.11.2024 року, 12.12.2024 року, 20.01.2025 року, 20.02.2025 року.

Судові засідання, призначені на 01.10.2024 року, 12.12.2024 року було відкладено за клопотанням відповідача ОСОБА_2 . У судовому засіданні від 20.01.2025 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було постановлено ухвалу про зупинення провадження у зв`язку з наданням сторонами строку для примирення тривалістю 1 місяць.

Таким чином, судовий розгляд даної справи неодноразово відкладався на підставі клопотань відповідача ОСОБА_2 , у тому числі з метою надання часу для вжиття сторонами заходів щодо збереження шлюбу.

Натомість клопотання про відкладення судового засідання від 20.02.2025 року, подане відповідачем ОСОБА_2 , є необґрунтованим та має ознаки затягування судового процесу, зловживання процесуальним правами. До клопотання на підтвердження викладених у ньому обставин неможливості прибуття у судове засідання додано акт наданих послуг від 19.02.2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до спеціалізованого лікаря за консультацією 19.02.2025 року. Однак жодних документів, з яких би вбачалося, що ОСОБА_2 за станом свого здоров`я об`єктивно позбавлена можливості з`явитися в судове засідання, до клопотання не додано. Тим більше, до клопотання не додано жодного документа, з якого б вбачалося, що саме у день судового засідання від 20.02.2025 року ОСОБА_2 проходить лікування або з будь-яких інших поважних причин не має можливості з`явитися в судове засідання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на неодноразове відкладення судового засідання за клопотаннями сторони відповідача, зважаючи на надання стороні відповідача значного обсягу процесуального часу, що був достатнім для висловлення власної позиції з приводу справи та участі в судовому засіданні, суд вважає причини неявки ОСОБА_2 у судове засідання неповажними.

Разом з тим, під час судового розгляду відповідач ОСОБА_2 подавала письмові заперечення проти позовних вимог (а.с. 33), в яких зазначила, що заперечує проти розірвання шлюбу. ОСОБА_2 продовжує спілкування зі своїм чоловіком ОСОБА_1 , хоча і проживає окремо від нього. ОСОБА_2 бажає зберегти шлюб з ОСОБА_1 , у тому числі з метою забезпечення інтересів їх спільної дитини. ОСОБА_2 впевнена, що пред`явлення ОСОБА_1 позову про розірвання шлюбу є наслідком впливу на нього третіх осіб та їх бажання заволодіти майном, що є спільним сумісним майном подружжя. У зв`язку з цим ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, враховуючи клопотання сторони позивача про проведення судового засідання за їх відсутності, зважаючи на відсутність поважних причин неявки у судове засідання відповідача, враховуючи тривалий час розгляду даної справи, неодноразове відкладення судового засідання та надання сторонами справи строку для примирення, що не дав результатів, зважаючи на незначну складність даної справи та відсутність необхідності особистої участі сторін в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.07.2024 року (а.с. 5) вбачається, що 10.08.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ), було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області складено відповідний актовий запис № 8.

Від шлюбу позивач та відповідач спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають.

За результатами дослідження матеріалів справи судом встановлено, що спільне життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося через відсутність порозуміння, різницю поглядів на вирішення сімейних проблем, що у свою чергу призвело до постійних сварок, небажання розуміти один одного. Сторони спільно не проживають, мають окремі бюджети та власне життя. Таким чином, шлюб та сімейні відносини між ними продовжують існувати лише формально.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_2 проти розірвання шлюбу, у своїх поясненнях нею фактично було підтверджено припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 , наявністю у сторін власного і самостійного життя, бюджету, стосунків. Тобто, відповідачем фактично було підтверджено наявність всіх підстав для розірвання шлюбу. Доводи щодо впливу на позивача третіх осіб не знаходять свого доказового підтвердження, а питання з приводу майна подружжя та його збереження не є предметом цієї справи.

Вжиті судом заходи примирення сторін шляхом надання строку для примирення не дали жодного результату, ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу. Сам факт заперечення ОСОБА_2 проти розірвання шлюбу не спростовує вищевикладених висновків суду.

Судом підтверджено, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.105, 110, 112, 115 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Цивільний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 10.08.1996 року Виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 8, між громадянами України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) - розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас