СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/28/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі Шило М.І.,

за участі представника заявника (боржника) Тетері І.А. ,

представника стягувача Бондаря А.В. ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронової Олени Олексіївни в порядку виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2024 р. адвокат Тетеря І.А., який представляє інтереси заявника (боржника) звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронової О.О., яку обґрунтовує нездійсненням останньою розрахунку заборгованості зі сплати аліментіву виконавчому провадженні з урахуванням внесених боржником платежів. Так, вказує, що за період з 02.10.2019 р. по 31.08.2024 р. боржником добровільно сплачено грошові кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у загальному розмірі 87800,00 грн., однак без зазначення про призначення платежу. Виконавче провадження НОМЕР_3 відкрито за заявою стягувача 16.10.2024 р. Після оповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження, ним здійснено повідомлення виконавця про сплачені стягувачу кошти на утримання дитини з наданням копій відповідних квитанцій. Однак, 18.12.2024 р. боржником отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_3 станом на 05.12.2024 р. без врахування сплачених ним аліментів. Просить витребувати від АТ «Приватбанк» докази на підтвердження обставин перерахунку коштів.

30.01.2025 р. від адвоката Бондаря А.В., який представляє інтереси стягувача надійшли письмові заперечення на скаргу. Зазначає, що боржником здійснювались платежі без призначення платежу «аліменти», а тому такі надані грошові кошти слід вважати додатковими витратами, понесеними на утримання дитини.

У судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.

У судовому засіданні представник стягувача заперечує проти вимог скарги.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали встановив наступне.

Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28.11.2019 р. (ун.№759/18171/19) стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 02.10.2019р. і до досягнення дитиною повноліття.

30.09.2024 р. Святошинським районним судом м.Києва видано виконавчий лист.

16.10.2024 р. постановою державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронової Олени Олексіївни відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

20.11.2024 р. боржник ОСОБА_3 звернувся до державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Сапронової О.О. із заявою про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, з урахування здійснених ним платежів стягувачу до відкриття виконавчого провадження.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного старшим державним виконавцем Сапроновою О.О., за ОСОБА_3 станом на 05.12.2024 р. за період з жовтня 2019 р. по листопад 2024 р. значиться заборгованість у розмірі 186000,00 грн. без врахування здійснених ним добровільних платежів.

У постановах від 18.11.2020 у справі № 648/1102/19 та від 26.05.2021 у справі № 569/11466/20 Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Крім цього, постановою Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 199/2951/21 зроблено висновок про те, що між стягувачем і боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (згідно із частиною першою статті 447 ЦПК України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 645/5637/15-ц).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) сформулювала правовий висновок, згідно з яким, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду також розглядав це питання і виснував, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця (постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц; від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18; від 15 липня 2020 року у справі № 645/5637/15-ц; від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06; від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 569/1662/18; від 09 грудня 2020 року у справі № 727/12304/19; від 01 жовтня 2020 року у справі № 344/17895/19; від 17 березня 2021 року у справі № 2-3619-2007).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2022 року у справі № 401/4103/14-ц (№ в ЄДРСР 106660094)).

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення (там же).

У вказаній категорії справ стягувач (боржник) вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`явити позов на загальних підставах (постанова від 16 лютого 2022 року у справі № 308/263/20).

Отже, питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконання судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У передбачених у частині четвертій названої статті випадках, виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Тобто саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/2 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В даному випадку, суд враховує, що боржником грошові кошти сплачувались в добровільному порядку як виплати аліментів. Що і було підтверджено у судовому засіданні представником стягувача. У зв`язку із нерегулярним надходженням коштів у 2024 р. стягувачем був поданий виконавчий лист до примусового виконання. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника.

Щодо твердження представника стягувача про те, що платежі без зазначення їх призначення є додатковими витратами на дитину. Суд вважає хибними такі висновки, оскільки доказів про будь-які домовленості таких виплат стороною стягувача не надано, судові рішення з цього питання не ухвалювались.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що доводи скаржника щодо не здійснення розрахунку аліментних зобов`язань з урахуванням сплачених добровільних платежів є обґрунтованими. Відповідно, дії державного виконавця щодо нездійснення такого розрахунку визнаються неправомірними. Суд зобов`язує державного виконавця усунити допущені порушення (поновити порушене право заявника) шляхом проведення нового розрахунку аліментних заборгованостей за вказаний період.

Щодо вимог про витребування доказів, суд зазначає наступне.

В даному випадку суд звертає увагу, що скарга на дії державного виконавця, яка перебуває на розгляді у судді, подана в порядку судового контролю за виконання судового рішення, що регулюється Розділом VII ЦПК України.

Судовий контроль за виконанням судових рішеннь унормовано Розділом VII ЦПК України. В порядку здійснення контролю за виконанням судового рішення нормами цивільного процесуального законодавства не передбачено заявлення вимог та здійснення судом витребування доказів, що є характерним стадії підготовчого провадження і до судового розгляду. У зв`язку із чим суд не вбачає підстав для витребування від АТ КБ «Приватбанк» доказів на підтвердження вимог скарги.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. 1, 3, 4, 5, 18, 71 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 137, 447, 448, 449, 450, 451ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронової Олени Олексіївни в порядку виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронової Олени Олексіївни із неврахування здійснених боржником платежів на рахунок стягувача без зазначеного у платіжних документах призначення платежу та зобов`язати старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сапронову Олену Олексіївну здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_3 з урахуванням сплачених ОСОБА_3 з 02.10.2019 по 31.08.2024 р. грошових коштів в якості аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова