Провадження № 2/127/5948/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Поляруш І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання права власності на спадкове майно,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 із позовом до суду звернулася ОСОБА_1 , яка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на пенсію, яка була призначена, нарахована і належала її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200933,72 грн. згідно рішень Вінницького окружного адміністративного суду № 120/485/20-а від 31.03.2020 року, № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року. Зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області виплатити їй пенсію, яка була призначена, нарахована і належала її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200933,72 грн. згідно рішень Вінницького окружного адміністративного суду № 120/485/20-а від 31.03.2020 року, № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року. Мотивувала заявлені вимоги тим, що її чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 має право на виплату пенсії покійного чоловіка ОСОБА_2 згідно рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/485/20-а від 31.03.2020 року, у справі № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, у справі № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року у порядку спадкування.

Ухвалою суду від 10.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідач надав відзив на позовну заяву у якому проти позову заперечив. Вказав на те, що вказана справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Підтверджує, що рішеннями Вінницького окружного суду Вінницької області дійсно стягнено з ГУ ПФУ у Вінницькій області кошти у загальній сумі 200933,72 грн на користь чоловіка позивачки. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку. Нараховані кошти в сумі 200933,72 грн. Головним управлінням були включені до Реєстру судових рішень та виплата проводиться в порядку черговості. Вважає, що позивач має звернутися до суду з клопотанням про її правонаступництво.

У судове засідання сторона позивача не з`явилася, представник позивача надав заяву згідно якої просив розгляд справи здійснити у його відсутність, заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву у якій просив розгляд справи здійснити у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд дослідивши надані докази установив, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 30.11.1981 року, остання змінила прізвище на чоловіка « ОСОБА_4 ».

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково та вирішено наступне: визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_2 за рахунок виплати з 05.03.2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року; зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 05.03.2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

На підставі вказаного рішення суду Вінницький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження №63971846. Проте постановою виконавця від 26.02.2021 виконавчий лист повернуто.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/485/20-а від 31.03.2020 року, позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково та вирішено наступне: визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо зменшення ОСОБА_2 основного розміру пенсії за вислугу років з 90% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, також стягнуто 560,53 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області.

На підставі названого рішення суду видано виконавчий лист у справі № 120/485/20-а від 28.08.2020 року.

Органами ДВС було відкрито виконавче провадження № 62991555 від 10.09.2020 року.

Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 62991555 від 30.12.2020 року, виконавчий лист № 120/485/20-а повернутий стягувачу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково вирішено визнати протиправними дії Г ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням оновленої довідки про розмір грошового забезпечення № ХЛ63750 від 16.03.2021, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії починаючи з 01.04.2019 на підставі довідки № ХЛ63750 від 16.03.2021, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), з урахуванням зазначених у довідці основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії, а також здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум, стягнено судові витрати у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що вчинено відповідний актовий запис № 1981.

Вищезазначені судові рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/485/20-а від 31.03.2020 року, у справі № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, у справі № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року, у справі № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року є невиконані ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Після смерті чоловіка ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому відсутні записи про кошти присудженні рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду.

Згідно наданих відповідачем розрахунків на доплату за пенсійною справою ОСОБА_2 №Д/34 загальна сума доплати становить 200933,70 грн.

ОСОБА_1 подала до Першої Вінницької державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно на суму заборгованості в розмірі 200933,72 грн. Проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва аргументовану тим, що відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 р. №440 у разі отримання інформації про смерть заявника (стягувача за відповідним рішенням) подане рішення надсилається до суду який постановив таке рішення, для приєднання до справи. Таке рішення може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником.

Позивач, в рамках справи №120/5600/20-а, зверталася до суду зі заявою згідно якої просила поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміну стягувача у виконавчому листі. Ухвалою суду від 12.08.2024 у задоволенні заяви відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні заяви стало те, що якщо особа в межах визначеного законом строку не звернулася за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням сум пенсії, що підлягають виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень ст. 15, 16 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 ЦК України встановлено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Такий підхід до врегулювання спірних правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах у справі №2-а-1710/11 від 13.12.2018 року, у справі №2-а-2727/11/2209 від 14.02.2019 року, у справі №617/7748/12 від 07.03.2019 року, у справі №127/2-а-11792/11 від 08.08.2019 року, у справі № 673/393/19 від 05.08.2020 року, у справі №804/536/18 від 27.08.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

В постанові Верховного Суду у справі № 428/6685/19 від 23.09.2020 року зроблено наступні правові висновки.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

В постанові Верховного Суду у справі №805/2628/18-а від 15.12.2023 року зроблено такі правові висновки.

52. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц Велика Палата Верховного Суду встановила, що у грудні 2016 року фізична особа звернулася до суду з позовом до органу пенсійного фонду про стягнення суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з органу пенсійного фонду на користь позивача неодержані її чоловіком за життя кошти, а саме: підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбачене статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 51 цього Закону, за період із 04 лютого по 31 липня 2014 року в загальній сумі 14 979,52 грн. У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга органу пенсійного фонду, в якій останній, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати. Касаційну скаргу мотивовано тим, що спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, оскільки спір виник щодо оскарження дій відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

53. Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши правовідносини, що виникли у цій справі, дійшла висновку, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки у цій справі предметом позову є майнова вимога позивача, що стосується визнання за нею право власності на майно - грошові кошти, які належали до виплати її померлому чоловіку.

54. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18. Суд у цій справі виходив з того, що на дату смерті батька позивачки судові рішення про здійснення перерахунку його пенсії відповідачем виконані не були. Вказане стало підставою для звернення до адміністративного суду з позовом до органу пенсійного фонду про визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанов Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 серпня 2009 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2010 року. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори предметом яких є майнова вимога позивача щодо визнання, зокрема, в порядку спадкування, права власності на грошові кошти, мають приватноправовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок), в підпункті 4.9 пункту 4 глави 10 розділу II встановлює, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Підпункт 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку регламентує, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В постанові Верховного Суду у справі № 2-390/2006 від 16.01.2019 року зроблено правовий висновок про те, що зверненню до суду має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 04.06.2019 року зроблено правовий висновок про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Дослідивши докази суд встановив, що позивач позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину про право на спадщину за законом на спадкове майно на суму заборгованості в розмірі 200933,72 грн. згідно рішень Вінницького окружного адміністративного суду № 120/485/20-а від 31.03.2020 року, № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року, як спадкоємець померлого ОСОБА_2 та позбавлена можливості відновити права шляхом зміни стягувача в виконавчому провадженні Так, ухвалою від 12.08.2024 року по справі №120/5600/20-а позивачу відмовлено в задоволенні заяви про поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміну стягувача у виконавчому листі. Підставою для відмови у задоволенні заяви стало те, що якщо особа в межах визначеного законом строку не звернулася за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням сум пенсії, що підлягають виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими. Тому суд відхиляє посилання відповідача про вирішення спору шляхом зміни сторони в правовідносинах.

Відповідно до ст. 392, 1227 ЦК України позивач має право отримати пенсійні виплати, які належали її чоловіку ОСОБА_2 , але не були ним одержані за життя, а відповідач в свою чергу зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 , як спадкоємцю першої черги ОСОБА_2 .

Тому з метою захисту прав та законних інтересів позивачки суд задовольняє позовні вимоги у спосіб визнання права власності в порядку спадкування за законом на пенсію, яка була призначена, нарахована та належала її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200933,72 грн. згідно рішень Вінницького окружного адміністративного суду № 120/485/20-а від 31.03.2020 року, № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити позивачу пенсію, яка була призначена, нарахована та належала її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200933,72 грн. згідно рішень Вінницького окружного адміністративного суду № 120/485/20-а від 31.03.2020 року, № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року.

Суд відхиляє посилання відповідача про відсутність бюджетних асигнувань та черговість виплат так як це не відповідає вимогам ст.1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та уславленій практиці Європейського суду.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2576,44 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 15, 16, 316- 319, 321, ч. 1 і ч. 2 ст. 325, ст. ст. 328, 392, 1216-1223, 1227, 1258, 1261-1265, 1268, 1296, 1297, ст. ст. 2, 4, 6, 10 - 13, 43, 44, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на пенсію, яка була призначена, нарахована і належала її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200933,72 грн. згідно рішень Вінницького окружного адміністративного суду № 120/485/20-а від 31.03.2020 року, № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 пенсію, яка була призначена, нарахована і належала її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200933 (двісті тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 72 копійки згідно рішень Вінницького окружного адміністративного суду № 120/485/20-а від 31.03.2020 року, № 120/5600/20-а від 09.11.2020 року, № 120/3440/21-а від 24.05.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 2576 (дві тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 44 копійки судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, місцезнаходження: вул. Зодчих, буд. 22, м. Вінниця, .

Повний текст рішення суду 17.02.2025.

Суддя: