Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю., Коротенка Є.В.
У листопаді 2021 року Державне підприємство «Антонов» (далі - ДП «Антонов») звернулося до суду з позовом, у якому просило:
визнати незаконним та скасувати рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року 9 сесії 5 скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам СТ «Круглик-4» у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_1 ;
зобов`язати Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, проведеної 17 червня 2016 року за ОСОБА_1 ,
визначити порядок виконання судового рішення вказавши, що судове рішення є підставою для скасування цієї державної реєстрації земельної ділянки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ДП «Антонов» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 88,22 га в селі Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
На підставі рішень Віто-Поштової сільської ради від 08 листопада 2005 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки СТ «Круглик-4» та від 21 березня 2006 року про затвердження цього проекту землеустрою з постійного користування ДП «Антонов» було вилучено земельну ділянку площею 5,0 га.
Надалі рішенням Віта-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам СТ «Круглик-4», у тому числі й ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду Київської області від 30 березня 2009 року визнано недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 08 листопада 2005 року та частково недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 2006 року.

Крім того, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року визнано незаконним та скасовано рішення Віта-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року.

Цими судовими рішеннями встановлено, що земельна ділянка площею 5,0 га вибула з володіння підприємства незаконно.

У 2016 року ДП «Антонов» стало відомо, що 17 червня 2016 року за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0191, яка знаходиться в межах належної підприємству на праві користування земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку зареєстровано на підставі рішення Віта-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року, яке є похідним від визнаного незаконним та скасованого в судовому порядку рішення від 18 січня 2007 року.

Посилаючись на викладене, оскільки відповідач безоплатно отримав земельну ділянку від сільської ради, яка не мала права її відчужувати та діяла з порушеннями вимог законодавства, що встановлено судовими рішеннями, а також на те, що земельна ділянка вибула з володіння ДП «Антонов» поза його волею, просило позов задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з пропуску позовної давності.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року скасовано й ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Витребувано на користь ДП «Антонов» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0191, площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Віта Поштова, СТ «Круглик-4».

Визнано незаконним та скасовано рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року 9 сесії 5 скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам СТ «Круглик-4» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачі ОСОБА_1 у власність вказаної земельної ділянки.

Зобов`язано Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки, проведену 17 червня 2016 року за ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, щосуд першої інстанції правильно вважав, що оскільки рішення Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам СТ «Круглик-4» визнано нечинним та скасовано, то всі рішення, які були прийняті на підставі цього скасованого рішення є незаконними, оскільки ґрунтуються на незаконному рішенні органу місцевого самоврядування.

Вважали висновок суду про пропуск позовної давності необґрунтованим, оскільки позивач не мав можливості дізнатися про порушення свого права раніше 17 червня 2016 року, тобто до проведення державної реєстрації земельної ділянки за відповідачем.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі в справі, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вирішив питання про його права, свободи та інтереси, оскільки з 05 червня 2020 року він є власником спірної земельної ділянки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 12 лютого 2025 рокузакрив касаційне провадження у справі за позовом ДП «Антонов» до ОСОБА_1 , Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки ОСОБА_2 став власником земельної ділянки після закінчення розгляду справи в суді першої інстанції, відсутні підстави вважати, що задоволення вимог ДП «Антонов» у цій справі стосується ОСОБА_2 .

Не можемо погодитись з такими висновками колегії суддів та наявністю підстав для закриття касаційного провадження з наступних міркувань.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Європейська конвенція з прав людини у статті 6 також гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Європейської конвенції з прав людини, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, право, зокрема власника майна, на звернення до суду за захистом свого права власності гарантовані як Основним законом так і Європейською конвенцією. Забезпечення судами його реалізації відповідатиме основному принципу цивільного судочинства - верховенство права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (частини друга, третя статті 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частини перша, третя, п`ята статті 4 ЦПК України).

У цій справі апеляційним судом ухвалено рішення, яким визнано незаконним та скасовано рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року 9 сесії 5 скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам СТ «Круглик-4» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачі ОСОБА_1 у власність вказаної земельної ділянки. Також витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.

Тобто, рішенням апеляційного суду було визнано незаконним та скасовано рішення ради за яким ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку, яку в подальшому, ще до ухвалення апеляційним судом рішення продав ОСОБА_2 .

В подальшому позивач використовуючи вказане рішення апеляційного суду не позбавлений права витребувати земельну ділянку у ОСОБА_2 , який в такому разі не зможе заперечувати дійсність та законність рішення як апеляційного суду так і рішення ради скасоване цим рішенням.

Очевидно, що законність рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року, і, відповідно відсутність підстав витребувати земельну ділянку, ОСОБА_2 міг би доводити у цій справі, про що і подав касаційну скаргу.

Його доводам мав би дати оцінку касаційний суд по суті поданої скарги, а краще апеляційний суд при новому розгляді справи, забезпечивши ОСОБА_2 як особі, що не брала участі у справі, але є власником земельної ділянки на момент ухвалення рішення апеляційним судом, можливість скористатися процесуальними правами передбаченими законом при розгляді справи в апеляційній інстанції (подача, забезпечення та оцінка доказів, звернення із заявами, клопотаннями, надання пояснень тощо).

Таким чином у цій справі апеляційним судом не було залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 , хоча вирішено спір щодо права власності на земельну ділянку, яка вже належала ОСОБА_2 на момент ухвалення рішення, позбавивши останнього права на судовий захист.

В свою чергу касаційний суд не забезпечив права на судовий захист у цій справі власника предмета спору ОСОБА_2 , закривши касаційне провадження за його скаргою.

Враховуючи фундаментальні принципи як діючого законодавства так і міжнародного права, що кожна особа має право на судовий захист своїх порушених прав, зокрема і права власності, на участь у розгляді своєї справи, на оскарження ухваленого в ній рішення і ці права гарантуються та захищаються державою, відмова заявнику як власнику майна, яке є предметом спору у праві на оскарження судового рішення, у справі у якій він участі не брав, предстати перед судом та бути почутим, не відповідає принципу верховенства права, вищенаведеним нормам законів України так і статтям 6, 13, статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко