ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27177/24

Провадження № 22-ц/820/373/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/27177/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Богачем Анатолієм Анатолійовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2011 року, та стягнути, на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частки від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття з часу набрання рішенням законної сили.

На підтримання заявлених позовних вимог позивачка посилалася, що вони з відповідачем є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2011 у справі № 2-2218/4644/11 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Проте вказувала, що на даний час її матеріальний стан змінився, зросли витрати на утримання дитини. При цьому вказувала, що відповідач є працездатним та має належний стан здоров`я, інших дітей на утриманні немає, що дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Таким чином вважаючи, що є всі обґрунтовані підстави для задоволення позову, позивачка просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються із платника аліментів на утримання сина.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року позовну заяву задоволено, змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений згідно заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.07.2011 у цивільній справі № 2-2218/4644/11, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 не погодившись з таким рішенням суду, подав через свого представника адвоката Богача А.А. апеляційну скаргу, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Представник апелянта вказує, що твердження позивачки про працездатність ОСОБА_1 ніякими документами не підтверджено та нею не додано достовірних доказів, що зумовлюють зміну та збільшення розміру аліментів, призначених судом першої інстанції.

Зазначають, що ОСОБА_1 на даний час офіційно не працює, а тому немає фіксованого доходу, що підтверджується наданими документами, а тому вимушений сплачувати аліменти виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, у зв`язку з цим вважають розмір аліментів в сумі 1/8 частки від доходів може бути достатнім для дотримання вимог закону.

Крім того, посилаються на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2024 року, якою було відмовлено у стягненні неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та яка підтверджує відсутність вини ОСОБА_1 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, а тому доводи позивачки є необґрунтованими.

Також звертають увагу, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції надав копії платіжних інструкцій про сплату аліментів, що підтверджує добросовісність його обов`язку з утримання син та копії документів, що підтверджують існування у апелянта хвороб та інформацію про вартість ліків, які суд першої інстанції не взяв до уваги.

Представник апелянта зазначає, що відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року, ОСОБА_1 обмежено у праві керування автомобілем на підставі ст. 130 КУпАП України, що позбавляє його можливості знайти кваліфіковану роботу та отримувати гідну заробітну плату.

У той же час вказують, що відповідно до наданих апелянтом відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25 жовтня 2024 року, вбачається, що у апелянта відсутні будь- які постійні доходи, грошову допомогу йому надають батьки або отримує в борг про, що свідчать додані до матеріалів справи грошові розписки, що унеможливлює зміну розміру аліментів.

Тому ОСОБА_1 та його представник - адвокат Богач А.А. просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким визначити розмір аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сторони у справі є батьками дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2011 у справі № 2-2218/4644/11 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася, що після розірвання шлюбу, син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, її матеріальний стан змінився, зросли витрати на утримання дитини, в зв`язку з чим вона має право на зміну способу стягнення аліментів та зміну їх розміру.

Ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому, закон не визначає обов`язкових умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів, їх розмір і встановити їх у частці від доходу відповідача, посилаючись на зміну її майнового стану, оскільки утримання дитини за раніше розміру визначеного розміру аліментів ставить її в скрутне матеріальне становище.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спосіб стягнення аліментів, визначений заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2011 у справі № 2-2218/4644/11, може бути змінений за позовом стягувача та, виходячи з обставин справи, правомірно задоволив позов.

Доводи апеляційної скарги, що суд при ухваленні судового рішення не врахував норми ст. 192 СК України, за якими для зміни способу і відповідно розміру аліментів необхідною умовою є зміна матеріального або сімейного стану одного з батьків, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, а позивач свою чергу доказів цього не надала слід відхилити.

З усією очевидністю вбачається, що в зв`язку з віком дитини, інфляційними процесами в Україні зросли витрати позивачки на утримання сина, в зв`язку з чим змінився і її майновий стан.

Крім того як зазначено вище за нормами ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів і за змістом наведеної норми закон не визначає обов`язкових умов чи підстав для зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Таким чином вказані доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги.

Що стосується доводів апелянта, про те що у нього наявні боргові зобов`язання, витрат на оренду житла, витрат на лікування, то суд зазначає, що вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку по утриманню своєї дитини на належному рівні. Наведені ОСОБА_1 обставини не свідчать про значне погіршення його матеріального стану, як платника аліментів та відповідно неспроможність останнього сплачувати аліменти, що могло б слугувати підставою для зменшення заявленого позивачкою розміру аліментів на утримання спільного сина.

З цих же підстав суд апеляційної інстанції не приймає до уваги твердження апелянта про його неспроможності сплати аліментів, про відсутність у нього постійних доходів та погіршення матеріального становища у зв`язку з накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки вчинення адміністративного правопорушення та накладення штрафу як міра покарання не може бути підставою для погіршення матеріального становища дитини внаслідок недотримання вимог законодавства щодо належної поведінки з боку батька.

Крім того відповідач не надав суду доказів, що він є непрацездатним, а відтак він може працевлаштовуватись для отримання заробітної плати чи отримувати інші доходи внаслідок своєї трудової діяльності, або працювати за сумісництвом для надання матеріальної допомоги сину, забезпечення гармонійного розвитку та утримання дитини, а отже він спроможний та зобов`язаний надавати допомогу в розмірі як про це просить позивач.

Що стосується посилань апелянта про зняття з нього вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів та добровільної їх сплати, то такі доводи не можуть бути підставою для відмови в позові про зміну розміру аліментів, оскільки вказані обставини не мають жодного значення при вирішення даного спору.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Богачем Анатолієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.О. Янчук