Провадження № 2/344/322/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

позивача ОСОБА_1 , її адвоката Думич О.І.,

адвоката відповідача Дикун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «…рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року присуджено стягнення з відповідача аліментів в сумі 3000 гривень щомісячно на утримання сина сторін. 05.06.2023 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71939433. Відповідач не виконує своєчасно свій обов`язок по сплаті аліментів в повному обсязі. Відповідач не виконує рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2021 року по справі №344/10655/21. Відповідач з моменту призначення стягування аліментів не здійснив жодних аліментних платежів на користь своєї дитини. На адвокатський запит від 26.09.2023 була отримана відповідь № 74105 від 26.09.2023 року разом з додатком про розрахунок заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа 344/10655/21 виданого 06.12.2021 року Івано-Франківським міським судом. Встановлено, що з моменту нарахування аліментів з 07.07.2021 відповідач не здійснив жодних платежів на користь своєї дитини і станом на 26.09.2023 борг становить суму у розмірі 77 419,00 грн (сімдесят сім тисяч чотириста дев`ятнадцять гривень 00 копійок). З огляду на вищевикладені у відповіді Коломийського відділу Державної виконавчої служби відомості про стан заборгованості Відповідача, було проведено розрахунки пені по заборгованості Відповідача. Згідно таблиць розрахунків пені, які додаються до позовної заяви, сума пені за боргом Відповідача станом на 26 вересня 2023 року становить 73 459,00 гривень. Сума пені у розмірі 73 459,00 грн не перевищує 100% розміру суми заборгованості, що становить 77 419,00 грн, а тому може бути стягнута у повному розмірі. З огляду на це, Позивачка вважає за необхідне стягнути з Відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 73 459.00 гривень…».

В судовому засіданні представник позивача надала перед судом пояснення про те, що в січні 2024 року відповідач оплатив аліменти, але були прострочення за період оплати; з січня 2024 року не платив; в квитанціях не вказано призначення платежів, але виконавець їх врахував; отримання позивачкою грошових коштів від відповідача не заперечується; ці квитанції врахував державний виконавець; розрахунок пені здійснено на 26/09/2023, його здійснено стороною позивача; розрахунок для суду, коли здійснено оплату заборгованості і для відображення не перевищення граничного порогу 100% пені; Євро заплачено у відповідний період і курс повинен враховуватись на відповідний період; Євро в розрахунку не враховано і не виключено і сторона позивача їх не визнає як аліменти, а вважає в якості подарунку.

В судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що мама відповідача з-за кордону, частинами передавала грошові кошти на картку для утримання дитини, але це здійснювала матір позивача, як бабуся дитини; позивач не працювала і матір відповідача їй передавала гроші; відповідач був закордоном, а тому позивачка дзвонила його матері і просила на дитину у неї; відповідач заплатив один раз 3000 гривень через «Приватбанк», а виконавець про це не знав; при позивачці сплатив на картку, які позивач розглядає як подарунок; відповідач скидав по 1000 гривень, а потім ще; пеня нарахована на платіж в 3000 гривень щомісяця.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що виконавцем і позивачем не враховано 550 Євро, які були сплачені в якості аліментів; спору по розміру заборгованості з аліментів немає; заборгованість зі сплати аліментів не заперечується, але пеня заперечується; гроші позивачу завжди йшли; була до позивача довіра, а тому не зберегли квитанції; відповідач платив через банківські перекази; відповідач не працював, а тому аліменти позивачці сплачувала його матір; подав квитанції «Ощадбанку»; державному виконавцю не було відомо про суми платежів; позивачка знала, що все, що їй платить матір відповідача це аліменти відповідача, оскільки він не працював; раз платила матір відповідача і для дітей, то це аліменти відповідача; на 29345,44 гривень квитанцій не збереглось, «… але можна говорити лише про такий борг…»; розрахунок виконавця 40000, а не 70000.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами щодо присудження аліментів і їх періоду.

Крім цього в ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи.

В ч. 1 ст. 196 СК України вказано, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В ч. 4 ст. ст. 263 ЦПК України вказано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вказано «… Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У СК України не передбачено, як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням, тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме ст. 534 ЦК України. Отже, при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Якщо, застосовуючи формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», яке міститься в абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто тією, яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період, коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Верховний Суд, враховуючи принцип розумності, вважає, що оскільки пеня змінна величина, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі якщо позивач з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується…».

У свою чергу в ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач та його представник не подали суду будь-якого заперечення правових підстав позову, не подали розрахунку на спростування розрахунку позивача.

В постанові Верховного Суду від 7 червня 2022 року у справі № 910/15998/20, зазначено, що під стандартом доказування слід розуміти ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину -доведеною.

26/09/2023 державний виконавець надав адвокату позивача здійснений ним розрахунок пені у зв`язку з не сплатою відповідачем його аліментів.

При цьому представник позивача надала перед судом пояснення про те, що державним виконавцем враховано платежі в гривні, що отримала позивач від відповідача, але не враховано 550 Євро.

Разом з цим представник позивача надала пояснення про те, що розмір пені здійснено в межах граничної суми в 100% розміру боргу по аліментах.

Так само представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що державним виконавцем не враховано 550 Євро.

Крім цього стороною відповідача не надано суду власного розрахунку розміру пені, а також не надано суду розрахунку на спростування розрахунку державного виконавця та розрахунку позивача.

Також представником відповідача надано перед судом пояснення про те, що доказів сплати аліментів відповідачем немає, оскільки ним не зберігались з причин довіри до обчислень позивача; спору про розмір заборгованості з аліментів теж немає, оскільки державним виконавцем не враховано тільки 550 Євро з підстави їх надходження в іноземній валюті.

В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже саме на відповідача процесуальним законом покладено правові наслідки, пов`язані із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій щодо спростування позову по його суті.

Оскільки розмір пені визначено загальною сумою, що не перевищує 100 % розміру боргу по аліментах, тому з розміру пені підлягає виключенню сума в 550 Євро, яка не врахована державним виконавцем в якості оплати по аліментах, яку сплатила матір відповідача в якості аліментів та стала кредитором відповідача в цій частині, яку не визнала аліментами позивач, оскільки вважала це подарунком.

Стороною відповідача подано заяву з проханням обчислення 550 Євро на 20/08/2021 з розміру 31,169 гривень за один Євро.

550*31,169= 17142,95.

Таким чином 73459-17142,95=56316,05

Крім зазначеного, відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Отже з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 56316,05 гривень пені зі сплати аліментів;

в іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.