УХВАЛА

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 755/7445/24

провадження № 61-16009ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження виконувача обов`язків першого заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 квітня 2024 року № 288 «Про визначення способів участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Дніпровський районний суд міста Києва рішенням від 13 червня 2024 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 30 жовтня 2024 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року залишив без змін.

29 листопада 2024 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 13 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 30 жовтня 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 03 грудня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику надати уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог

статті 392 ЦПК України, та копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

04 грудня 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу ухвали Верховного Суду

від 03 грудня 2024 року.

05 грудня 2024 року копія ухвали суду касаційної інстанції від 03 грудня

2024 року направлена на адресу заявниці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яка зазначена в касаційній скарзі, та отримана особисто заявницею 13 грудня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до матеріалів касаційного провадження.

Також копія ухвали суду касаційної інстанції від 03 грудня 2024 року направлена ОСОБА_1 через систему «Електронний суд», документ доставлений до електронного кабінету заявниці 05 грудня 2024 року

о 01:19:47, що підтверджується повідомленням про доставлення електронного листа.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила номер засобу зв`язку (мобільний номер телефону), на який 11 лютого 2025 року був здійснений дзвінок з метою повідомлення про направлення їй копії ухвали суду касаційної інстанції від 03 грудня 2024 року. На дзвінок заявниця відповіла та повідомила, що погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями, а тому відсутні підстави для їх оскарження.

Покладення на ОСОБА_1 обов`язку щодо зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень у справі є виконанням вимог

статті 392 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги як неподаної особі, яка її подала, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

(частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України»,

заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

На час вирішення питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року будь-які заяви або клопотання від заявниці засобами поштового/електронного зв`язку або через систему «Електронний суд» не надходили, недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалі Верховного Суду від 03 грудня 2024 року не усунено.

Заявниці надавався достатній строк для усунення недоліків касаційної скарги, з урахуванням обставин, які склалися у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, однак вона не проявила належної обачності в захисті своїх прав, не цікавилася результатами розгляду касаційної скарги.

Заявницею не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскільки заявниця не виконала вимог ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2024 року, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року має бути визнана неподаною та повернута заявниці.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права.

Тому повернення касаційної скарги не є порушенням права заявника на доступ до суду за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року вважати неподаною та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська