Провадження № 2/638/1189/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2025 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Теслікової І.І.,
секретар судового засідання Зубко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , інших спадкоємців крім неї немає, оскільки чоловік померлої ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_4 відмовились від спадщини.
Вказала, що після смерті матері відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок із надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилалася на те, що вона звернулася до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок із надвірними будівлями, який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу №5-24-15, посвідченого Харківською Біржою «Право-Рієлтер» 24 травня 1996 року, оскільки зазначений договір нотаріально не посвідчений та не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу.
Зазначила, що на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна існувала колізія норм права. Частина 1 статті 227 ЦК УРСР та частина 2 статті15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ водночас регулювали порядок нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі й укладених на товарних біржах, а враховуючи рішення Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, угода купівлі-продажу нерухомого майна не потребувала нотаріального посвідчення. Між сторонами був укладений договір купівлі-продажу. Будь-які суперечки між сторонами угоди були відсутні, протизаконних умов угода не містила та не порушувала права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору.
Вважала, що оскільки житловий будинок набутий спадкодавицею правомірно, вона має право отримати його у власність в порядку спадкування за законом.
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Теслікової І.І. від 12 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку загального позовного провадження. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися вимогами ст. 178-180, 193 ЦПК України.
Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_1 задовольнити. Витребувати у Третьої Харківської державної нотаріальної контори належним чином завірену спадкову справу №96/2023 заведену після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Харкові ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти постановлення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином про що свідчать довідка про доставку в Електронний кабінет. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) є матір`ю ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу № 5-24-15 від 24 травня 1996 року продавець Харківський міський благодійний фонд «Дзеркальна струя» продає, а покупець ОСОБА_2 придбає житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок складається з 3-х житлових кімнат, по плану: А-1-1-1-2, житловою площею 11.1 кв.м., А-1-1-1-3, житловою площею 12.7 кв.м., А-1-1-1-5, житловою площею 6.5 кв.м., кухні по плану А-1-1-1-1, передньої по плану А-1-1-1-4, тамбура по плану А-1-1-1-І, та надвірних будівель при ньому: туалет літ.Б, сарай літ.В, льох літ.Г, ворота №1, паркан №2-5.
Матеріали справи містять копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , від 26 липня 2012 року.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 413188044 від 13 лютого 2025 року за параметрами пошуку АДРЕСА_1 , інформація про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, відсутня.
19 квітня 2023 року Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 96/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Чоловік померлої ОСОБА_3 та донька померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 подали до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини. 07 лютого 2024 року до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 про прийняття спадщини, відповідно до п.2 ст.1268 ЦК України.
Постановою державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори № 124/02-31 від 06 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку було укладено з порушенням вимог законодавства.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації.
Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) є матір`ю ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу № 5-24-15 від 24 травня 1996 року продавець Харківський міський благодійний фонд «Дзеркальна струя» продає, а покупець ОСОБА_2 придбає житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок складається з 3-х житлових кімнат, по плану: А-1-1-1-2, житловою площею 11.1 кв.м., А-1-1-1-3, житловою площею 12.7 кв.м., А-1-1-1-5, житловою площею 6.5 кв.м., кухні по плану А-1-1-1-1, передньої по плану А-1-1-1-4, тамбура по плану А-1-1-1-І, та надвірних будівель при ньому: туалет літ.Б, сарай літ.В, льох літ.Г, ворота №1, паркан №2-5.
Постановою державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори № 124/02-31 від 06 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку було укладено з порушенням вимог законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду з усіх істотних умов. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно частини 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.
Положеннями статті 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу.
Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів
За пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі частини 2 статті 47 ЦК України за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно статей 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина 1 статті 128 ЦК УРСР), а у відповідності до статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.
Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання.
Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те, чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору.
Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнані недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року;
На рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів.
У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі.
Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lexspecialisderogatgenerali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lexposteriorderogatpriori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі.
Таким чином наявне у спадкодавиці ОСОБА_2 право власності на спірний житловий будинок є об`єктом спадкування після її смерті.
Із урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що за встановлених у цій справі обставин, права позивачки підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті її матері на спірне нерухоме майно, у зв?язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 5, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодекс України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 52,1 м2, житловою площею 30,3 м2, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Харківська міська рада, місцезнаходження за адресою: м.Харків, м-н Конституції, 7, .

Повний текст рішення складено 21 лютого 2025 року.

Суддя І.І. Теслікова