Справа №483/187/24
Провадження № 22-ц/812/171/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участі відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2 ,

подану адвокатом Михайленко Наталею Миколаївною

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Рак Л.М., повний текст якого складено 15 листопада 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_4 , яка до укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 мала прізвище ОСОБА_5 .

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли всі права та обов`язки спадкодавця, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті.

За життя ОСОБА_4 заповіту не склала. Спадкоємицями майна померлої є її доньки: позивачка ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 .

Звернувшись до нотаріуса на консультацію щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, нотаріусом їй було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не є можливим, оскільки вона не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступила у права спадкоємця фактично.

Посилаючись на те, що до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину позивачка не звернулася, оскільки вона є інвалідом ІІІ групи з 2012 року, постійно перебуває на лікуванні під час загострення хронічних хвороб, а також що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, та вказана обставина змінила життя кожного українця, змін зазнали усі сфери суспільних відносин, а також враховуючи високу ймовірність несанкціонованих дій з інформацією державних реєстрів та офіційних сайтів державних органів з боку агресора, що створює загрози для безпеки держави та громадян, органи державної влади обмежили доступ до деяких державних реєстрів та офіційних сайтів державних органів та крім того, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України був затверджений Перелік територій громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, до якого включено і місто Очаків, на території якого зареєстроване місце проживання та фактично проживає позивачка і враховуючи складну військову ситуацію: постійні обстріли, що є загальновідомою інформацією, складні побутові умови (довготривалі відключення електричної енергії, відсутність централізованого водопостачання, інтернет зв`язку) позивачка була позбавлена повноцінного доступу до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини. П

Вважає, що зазначені причини пропуску строку є поважними, оскільки вони пов`язані з об`єктивними, непереборними, істинними труднощами для позивачки.

Строк прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 закінчився 07 вересня 2019 року.

Посилаюсь на викладене, позивач просила визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що підстави, на які посилається позивачка та її представник, з урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, а тому підстави для визначення ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 відсутні.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , вказує, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом допущено порушення норм матеріального, та процесуального права, а тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Так, вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам ОСОБА_2 , яка вказувала, що не зверталась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, оскільки позивачка є інвалідом третьої групи з 2012 року, що підтверджується Формами індивідуальної програми реабілітації інвалідів, видані Медико-соціальними експертними комісіями №475 від 17 квітня 2012 року, №401 від 22 квітня 2015 року та №386 від 12 травня 2023 року, а тому позивачка постійно перебуває на лікуванні під час загострення хронічних хвороб.

Відповідно до довідки КНП «Очаківська багатопрофільна лікарня», ОСОБА_2 з березня 2012 року лікується в лікарні з хронічними захворюваннями, серед яких порушення когнітивних функцій та гостре порушення мозкового кровообігу, що призводить до порушення мови та пам`яті, вестибулярна атактичний синдром, що призводить до порушення координації руху людини, дисциркуляторна енцефалопатія, коли пацієнт втрачає здатність до виконання цілеспрямованих дій і потребує постійного догляду.

Тобто, саме з 2012 року у позивачки наявні тривалі хвороби, які призводять до необхідності стороннього догляду, що призвело до отримання нею ще в 2012 році інвалідності третьої групи.

При цьому, в рішенні суду першої інстанції вказано, що зазначені обставини не свідчать про категоричну неможливість позивачки звернутися до нотаріуса та даних про те, що позивачка хворіла до 07 вересня 2019 року безперервно, чи не могла самостійно пересуватися, що об`єктивно перешкоджало їй протягом встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини звернутися до нотаріуса.

Звертає увагу, що судом не взято до уваги, що ключовим моментом в даній справі стосовно поважності пропуску строку на прийняття спадщини є саме наявність тривалої хвороби та групи інвалідності позивачки саме з 2012 року. Документи надані разом з позовом підтверджують дані обставини.

Зазначає, що після смерті матері вона та відповідачка домовилися, що так як відсутні інші спадкоємці необхідності звертатися до нотаріуса в короткі строки не має потреби, тим паче позивачка постійно знаходиться на стаціонарному лікуванні, та через свою хворобу сама потребує стороннього догляду, тому вважала, що разом з сестрою ОСОБА_1 звернеться до нотаріуса щодо оформлення спадщини після смерті матері.

Окрім того, на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини зазначила, що з 24 лютого 2022 року Україна стала об`єктом військової агресії з боку російської федерації, погіршення поштового зв`язку, транспортного сполучення, ведення бойових дій зокрема у м.Очакові, що є загальновідомою інформацією.

Враховуючи високу ймовірність несанкціонованих дій з інформацією державних реєстрів та офіційних сайтів державних органів з боку агресора, що створює загрози для безпеки держави та громадян, органи державної влади обмежили доступ до деяких державних реєстрів та офіційних сайтів державних органів. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України затверджений Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, до якого було включено і м. Очаків, на території якого зареєстроване місце проживання та фактично проживає позивач.

У Миколаївському районі Миколаївської області, місці відкриття спадщини після смерті матері позивачки, не працювали державні реєстри для реалізації позивачкою свого права на оформлення спадщини після смерті матері.

Вказує, що у 2024 році дізналася про те, що у неї онкологічне захворювання, тому запропонувала відповідачці звернутися до нотаріуса щодо оформлення спадщини після смерті їх матері, відповідачка наголосила, що зараз в країні війна це не наразі. Тому, позивачка, за допомогою близьких родичів, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, на що відмовила відмову.

Для забезпечення повного, об`єктивного розгляду справи було витребувано копію спадкової справи, заведену після смерті матері позивачки, з якої вбачається, що відповідачка, ще в 2020 році звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, ввела в оману нотаріуса щодо відсутності інших спадкоємців, та частково оформила спадщину після смерті матері, що є очевидно об`єктивною перешкодою для здійснення будь-яких дій щодо спадщини, так як позивачка була впевнена, що спадщину ніхто не оформлював.

Від відповідача відзив на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, що з врахуванням частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Відповідач у судовому засіаднні апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_7 ( батько) та ОСОБА_8 (мати), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27 листопада 1972 року (а.с. 9), копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № та № 2 від 20 квітня 2012 року (а.с. 12-13).

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_9 ( ОСОБА_5 , ОСОБА_10 ).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23 листопада 2023 року, 23 грудня 1983 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , змінивши прізвище на ОСОБА_12 (а.с10)

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_13 , батьками якої є ОСОБА_11 (батько) та ОСОБА_4 (мати) (а.с.66 зворот).

28 листопада 2009 року ОСОБА_13 зареєтрувала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_14 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.8, 10).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкоємцями першої черги відповідно до частини 1 статті 1261 ЦК України є її діти: дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки відділу забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг Очаківського міської ради за вих. № 6396 від 30 листопада 2023 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою на момент її смерті зареєстровані особи відсутні (а.с. 14).

До приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округ Миколаївської області Тельпіш М.М. із заявою при прийняття спадщини звернулася донька ОСОБА_1 27 березня 2019 року почато спадкову справу №02-14, та закінчено 02 грудня 2020 року.

На час звернення позивача до суду відповідачем 02 грудня 2020 року отримано Свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва : кадастрові номери :02:000:0490, :01:000:0031, :01:000:0030, :01:000:2232.

За роз`ясненнями приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Тельпіш М.М. від 28 листопада 2023 року № 387/01-16, ОСОБА_2 пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 15).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений шестимісячний строк на прийняття спадщини, який закінчився 07 вересня 2019 року, достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачкою та її представником не надано та недоведена наявності об`єктивних та непереборних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628.1475.19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У справі, що переглядається спадкодавець ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіт не залишила, а відтак спадкування відбувається відповідно до частини 1 статті 1258 ЦК України за законом почергово.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20).

Враховуючи, що спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то шестимісячний строк на прийняття спадщини закінчився 07 вересня 2019 року. Із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до приватного нотаріуса 27 березня 2019 року звернулася відповідач ОСОБА_1 . Позивачка із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса не зверталася, а відтак пропустила встановлений законом строк на прийняття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою вказаної статті передбачено, що у разі, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, а саме, у разі, якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30травня 2008року №7"Про судову практику у справах про спадкування" вказано, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 27 травня2020 року у справі № 336/1127/17.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення частини 3 статті 1272ЦК України не застосовуються.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.

Такі правові висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 17 липня 2024 року у справі №348/808/20.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Звертаючись до суду з позовом позивач як на поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини посилалася на те, що вона є особою з інвалідність третьої групи з 2012 року, має хронічні хвороби, а тому постійно перебуває на лікуванні під час загострення цих хвороб, в тому числі, в період з 19 по 30 квітня 2019 року, з 05 по 13 вересня 2019 року, і такі обставини унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги вищенаведені доводи, оскільки позивач не була позбавлена можливості в інший час протягом зазначеного шестимісячного строку звернутися особисто чи надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини. Доказів того, що позивач за станом здоров`я фізично не могла цього зробити до суду не надано.

Щодо аргументів позову та апеляційної скарги, що причиною пропуску звернення з заявою про прийняття спадщини є перебування її на лікуванні в період 2020 по 2023 роки, то такі слід відхилити, оскільки відсутні докази тривалого та систематичного лікування ОСОБА_2 , яке б унеможливлювало подачу нею такої заяви нотаріусу у будь-який можливий для цього правовий спосіб.

Отже, обставин, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення нею, як спадкоємцем, дій щодо прийняття спадщини та поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, не наведено та не доведено.

Також колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо перешкод у поданні заяви про прийняття спадщини обставини пов`язаних із збройною агресією російської федерації проти України, оскільки строк на подання вказаної заяви у позивачки закінчився ще задовго до встановлення на території України воєнного стану.

Зважаючи на обставини справи, а саме: тривалість пропуску строку на прийняття спадщини, обізнаність позивача про смерть спадкодавця в межах передбаченого законом шестимісячного строку, у суду відсутні підстави вважати, що наведені позивачем обставини є причинами, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій з прийняття спадщини.

Таким чином, встановивши, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних та істотних труднощів для позивача щодо своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про надання додаткового строку для прийняття спадщини є законним та обґрунтованим.

Наведені доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до частини статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Михайленко Наталею Миколаївною залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 19 лютого 2025 року.