У Х В А Л А

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 757/15803/20-ц

провадження № 61-16376ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів, об`єднаній зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації переходу права власності, обтяження на іпотечне майно,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації переходу права власності, обтяження на іпотечне майно.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня

2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 10 000 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 10 000 дол. США.

В іншій частині відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними і фіктивними задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири від 21 травня 2020 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнано недійсним договір дарування квартири від 21 травня 2020 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 4/9 часток квартири АДРЕСА_1 , що був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 17.01.2021 року, зареєстрований за №1.

Визнано недійсним договір іпотеки квартири від 25 червня 2021 року, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на 4/9 часток квартири, на підставі договору дарування від 21 травня 2020 року за ОСОБА_4 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на 4/9 частини квартири, на підставі договору дарування від 21 травня 2020 року за ОСОБА_5 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на 4/9 частини квартири, на підставі договору купівлі-продажу

від 17 січня 2021 року за ОСОБА_6 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації договору іпотеки на 4/9 частини квартири.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_1 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 4/9 часток квартири, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 4/9 часток квартири, що був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в частині визнання недійсним договору іпотеки 4/9 частини квартири № 41 , який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 - скасовано з ухваленням нового рішення, яким відмовлено в задоволенні цих вимог.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року в частинні повернення сторін в первісний стан шляхом скасування рішень приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на 4/9 часток квартири № 41 , на підставі договорів дарування від 21 травня 2020 року за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на 4/9 частини квартири, на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2021 року за ОСОБА_6 , скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації договору іпотеки - скасовано, з ухваленням в цій частині позовних вимог нового рішення про часткове задоволення позову.

Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на 4/9 частини квартири №41 ОСОБА_3 .

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

05 грудня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувану постанову в частині відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги з урахуванням вартості спірного майна та надати докази пропуску строку на касаційне оскарження та/або докази порушення апеляційним судом порядку вручення судового рішення, передбаченого статтями 272, 386 ЦПК України.

21 грудня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду заяву про продовження процесуального строку щодо усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 12 грудня 2024 року.

В обґрунтування вказаної заяви зазначає, що заявник на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12 грудня 2024 року подав запит до Печерського районного суду м. Києва щодо отримання інформації про направлення (вручення) заявнику повного тексту оскаржуваної постанови. Строк отримання відповіді на запит заявника від суду першої інстанції може перевищити 10 днів з дня отримання ухвали суду касаційної інстанції про усунення недоліків.

Крім цього, заявник надав докази вартості спірного майна, а саме копію договору купівлі-продажу квартири, вартість якої становить 1 704 000 грн.

18 січня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої долучив копію листа Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року Вих №757/15803/20-ц, відповідно до якого зазначено, що у матеріалах справи міститься супровідний лист апеляційного суду про направлення копії постанови від 14 травня 2024 року та розписка зокрема представника ОСОБА_1 про отримання 30 травня 2024 року вказаного судового рішення. Крім цього в третьому томі справи міститься розписка ОСОБА_1 від 13 листопада 2024 року про отримання належним чином завірених копій рішення Печерського районного суд м. Києва від 19 вересня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року.

ОСОБА_1 зазначає, що не мав під час розгляду вказаної справи представника, не укладав договорів про надання правничої допомоги з адвокатом, не надав повноважень іншим особам на отримання копії постанови апеляційного суду, а тому вважає вказані обставини поважними причинами пропуску строку та просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Наведені причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції Верховний Суд вважає неповажними з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

Частиною першою статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Підстави пропуску строку на касаційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин належать обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк.

Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Згідно із інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень 14 травня 2024 року у відкритому судовому засіданні Київський апеляційний суд прийняв постанову у справі № 757/15803/20-ц за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні під час розгляду зокрема його апеляційної скарги.

Таким чином, заявник знав про розгляд 14 травня 2024 року судом апеляційної інстанції поданої ним апеляційної скарги.

Повний текст постанови Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року складено 27 травня 2024 року та забезпечено надання загального доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 04 червня 2024 року. Останній день строку на касаційне оскарження припадав на 26 червня 2024 року, а заявник звернувся до суду із касаційною скаргою 05 грудня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до листа Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року Вих №757/15803/20-ц встановлено, що у матеріалах справи міститься супровідний лист апеляційного суду про направлення копії постанови від 14 травня 2024 року всім учасникам справи та розписка зокрема представника ОСОБА_1 про отримання 30 травня 2024 року вказаного судового рішення. Крім цього, в 3 томі матеріалів справи міститься розписка ОСОБА_1 від 13 листопада 2024 року про отримання належним чином завірених копій рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року.

Вибір адвоката, який надаватиме професійну правничу допомогу, зокрема у формі представництва інтересів в суді, є правом особи (відповідача), але правом, яке передбачає також настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду), передовсім для відповідача. Незнання цього не звільняє від настання цих наслідків. Їх проявом стало звернення з касаційною скаргою з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення від дати отримання копії судового рішення представником відповідача. Крім цього, слід зазначити, що для суду наявність представника відповідача у судовому процесі має ті самі процесуальні наслідки, що й участь безпосередньо відповідача. Слід пам`ятати, що відповідач може брати участь одночасно з представником, зокрема й отримувати судові рішення та інші процесуальні документи, проте, вкотре наголосимо: участь представника дає суду достатні підстави комунікувати з ним у визначений процесуальним законом спосіб, що, відтак, впливає на реалізацію прав та обов`язків особи, інтереси якої цей представник (адвокат) репрезентує.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою відповідатиме усім вимогам процесуального закону.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс Є. А. проти Іспанії»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається, вказувати підстави.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata».

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

ОСОБА_1 не вказав обставин, які є об`єктивно непереборними, незалежними від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчасного отримання повного тексту оскаржуваної постанови та подання касаційної інстанції з дотриманням строку на касаційне оскарження судового рішення.

Посилання заявника, що з моменту прийняття апеляційним судом оскаржуваної постанови до 13 листопада 2024 року (дата отримання заявником повного тексту постанови), він знаходився в медичному закладі та не мав змоги отримати повний текст раніше в інший спосіб та подати касаційну скаргу в межах встановленого строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки з наданої медичної довідки неможливо встановити вказаних обставин.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави - учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання свої обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку на касаційне оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 без руху, Верховний Суд надав заявнику строк для подання заяви про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій необхідно було навести підстави для поновлення цього строку та надати докази, які підтвердять поважність причин пропуску строку.

Однак, заявник не вказав об`єктивних причин, чому він впродовж тривалого часу не вживав заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження за поданою ним апеляційною скаргою.

ОСОБА_1 не продемонстрував добросовісне ставлення до реалізації ним права на касаційне оскарження судових рішень, не вжив усіх можливих та залежних від нього заходів з метою отримання копії постанови Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оцінивши наведені заявником у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження обставини, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки причини пропуску заявником цього строку є неповажними, та відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 185, 390, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів, об`єднаній зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації переходу права власності, обтяження на іпотечне майно.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська