Справа № 203/4755/24
Провадження № 2/0203/194/2025
17 січня 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Іваницької І.В.
за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення суми попередньої оплати, моральної шкоди
ОСОБА_1 звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: розірвати договір (індивідуальний номер замовлення GD 001975) від 20.10.2023, стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на свою користь попередню оплату за цим договором у сумі 49 000, 00 грн, а також моральну шкоду в сумі 5 000, 00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн (орієнтовний попередній розрахунок).
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору, за яким позивачем була сплачена попередня оплата.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024 зазначену позовну заяву передано для розгляду судді Іваницькій І.В.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2024, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судові засідання, призначені на 31.10.2024, 06.12.2024, 17.01.2025, не з?явився, 06.12.2024 та 16.01.2025 від представника позивача адвоката Вороніна І.О. до суду надійшли клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника за наявними доказами.
Відповідач у судові засідання не з?явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу, зазначену в позовній заяві, яка відповідає адресі виконавця згідно умов спірного договору, оскільки іншої адреси не встановлено. Крім того, на виконання ч.10 ст.187 ЦПК України судом для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи на сайті Судової влади України розміщене відповідне оголошення. Жодних документів від відповідача до суду не надходило.
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджується, що 20.10.2023 між ОСОБА_1 як замовником (надалі позивач) та ФОП ОСОБА_2 як виконавцем (надалі відповідач) було укладено договір за індивідуальним номером замовлення GD № 001975 (надалі - договір), відповідно до п.1.1 якого позивач доручила, а відповідач зобов`язалася організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій.
Згідно п.2.1 договору вартість виробів становить 69 793,00 грн. Пунктом 2.2 договору визначено, що замовником внесено завдаток в сумі 21 000, 00 грн та у сумі 28 000, 00 грн; борг «до передачі у власність» становить 20 793, 00 грн (п. 2.3 договору).
Пунктом 3.2 договору встановлено, що після виконання пункту 3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня. У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40-ка робочих днів.
Зі змісту договору вбачається, що п. 3.1. сторонами не заповнений, отже відкладальні умови для виконання п. 3.2. договору відсутні.
Згідно п. п. 3.7, 3.8, 3.9 договору зобов?язання виконавця за цим договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту приймання передачі виробів; замовник підписує акт приймання передачі виробів або надає мотивовану відмову від підписання з зазначенням недоробок, у разі непідписання замовником акту приймання передачі та не надання мотивованої відмови, виконавець має право не передавати вироби у власність замовника; договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами всіх зобов?язань, договір є дійсним та набравшим чинності за наявності печатки.
У зв?язку з тим, що умови договору відповідачем виконані не були, позивач звернувся з претензією від 19.06.2024 про повернення попередньої оплати в сумі 49 000, 00 грн. Претензія надсилалася поштою на адресу, зазначену відповідачем у договорі, втім повернулася з позначкою відділення Укрпошти: «За закінченням терміну зберігання». Крім того, за викладених обставин позивачем було ініційовано заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Викладене стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Згідно частин 1,4 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина 2 статті 628 Цивільного кодексу України).
Дослідивши умови договору, судом встановлено, що ними передбачено виконання робіт по виготовленню продукції (ПВХ конструкцій), яка передається за актами приймання передачі у власність позивачу.
Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що між сторонами у справі фактично було укладено змішаний договір, який містить елементи як договору підряду, так і договору купівлі - продажу.
Крім того, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
Відповідно до статей 525,526,527,530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно частини 1 статті 644 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Вимогами статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Як було встановлено судом, позивачем на виконання умов договору було сплачено попередню оплату в сумі 49 000, 00 грн та з урахуванням умов договору, дати його укладення та дати сплати коштів роботи мали бути виконані, а товар переданий у кінці 2023 на початку 2024 року, разом з тим, жодних доказів виконання договору з боку відповідача матеріали справи не містять.
Суд звертає увагу на те, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дія без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
З огляду на викладене, поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
З урахуванням обставин цієї справи суд доходить висновку про нехтування відповідачем визначеними засадами.
Врахувавши положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, надавши оцінку умовам укладеного договору, змісту зобов`язання та характеру правовідносин сторін, суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов спірного договору, а саме невиконання ним зобов`язань з виготовлення обумовлених виробів та передачі їх у власність позивача, що свідчить про недосягнення цілей такого договору, а також про істотність допущеного відповідачем порушення умов договору у розумінні положень статті 651 Цивільного кодексу України та, відповідно, про наявність правових підстав для розірвання в судовому порядку спірного договору за наведених позивачем мотивів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19, сформувала правовий висновок, згідно з яким аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Вказане зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України виникає в особи, яка отримала попередню оплату і не виконала обов`язку з надання послуг, фактично у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами строку, після настання якого виконавець має усвідомлювати протиправний характер неповернення грошових коштів.
Тобто, за висновками Великої Палати Верховного Суду у виконавця виникає зобов`язання повернути покупцю суму передоплати (сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку встановленого для надання послуг (виконання робіт).
Судом встановлено, що станом на момент звернення позивача до суду (11.09.2024) у відповідача вже виникло зобов`язання щодо повернення суми грошових коштів у розмірі 49 000, 00 грн у зв`язку з невиконанням зобов`язання, за яким сплачувався позивачем відповідачу аванс.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати за договором у сумі 49 000,00 грн є обґрунтованими та правомірними.
При цьому суд звертає увагу, що п. 2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно п. 4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору.
За змістом статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає із її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Як було зазначено, до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів».
Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено (пункт 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
У постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (провадження № 12-49гс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Означений спосіб захисту застосовний і тоді, якщо можливість отримання відповідного відшкодування за конкретне порушення права прямо не передбачене законом, іншим актом цивільного законодавства, договором або іншим правочином. Для задоволення відповідної вимоги суд застосовує приписи пункту 9 частини другої статті 16 та статті 23 ЦК України.
Установивши, що позивач на виконання умов договору сплатив попередню оплату в сумі 49 000,00 грн, а отже мав законні очікування щодо отримання у власність ПВХ конструкцій у встановлений договором строк, порушення відповідачем договірних зобов`язань, що полягало у тривалому ухиленні від їх виконання, внаслідок чого позивач був позбавлений очікуваного, суд, враховуючи істотність порушення прав позивача, глибину та тривалість його моральних страждань, з урахуванням засад розумності і справедливості, доходить висновку, що визначений позивачем розмір компенсації завданої йому моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн є обґрунтованим.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору за позовом, що пов`язаний з порушенням його прав як споживача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення суми попередньої оплати, моральної шкоди - задовольнити.
Розірвати договір (індивідуальний номер замовлення GD № 001975) від 20 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в сумі 49 000,00 грн (сорок дев`ять тисяч грн) та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн (п`ять тисяч грн).
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн 20 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У зв`язку з перебуванням судді у відпустці повний текст судового рішення складений 19.02.2025.
Суддя І.В. Іваницька