ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2888/25 Справа № 203/4305/24 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року про залишення заяви без розгляду

у справі за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заінтересовані особи: Дніпровська міська рада, П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року АТ КБ Приватбанк звернулося до суду із заявою про визнання спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та передання її у власність територіальної громади в особі Дніпровської міської ради.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNUHGI.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №DNUHGI, за яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2011 року у справі №2-1465/11 з ОСОБА_2 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 297800,37 грн, яка залишилась непогашеною.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Дізнавшись про смерть останньої 13 липня 2021 року банк звернувся до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори із претензією кредитора, на підставі якої було заведено спадкову справу, а також повідомлено, що з заявою про прийняття спадщини або відмови від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.

Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстрована за померлим іпотекодавцем ОСОБА_2 .

В ході розгляду справи до суду звернувся ОСОБА_3 , який зазначив, що ОСОБА_2 є його рідною бабусею, а ОСОБА_1 є його рідною матір`ю та донькою ОСОБА_2 . У вересні 2024 року він звернувся до П`ятої Дніпровської нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав після ОСОБА_2 , але йому усно було відмовлено в прийнятті будь-яких документів, із зазначенням, що в даній спадковій справі право на спадкування нібито має лише ОСОБА_1 .. В подальшому він звернувся до приватного нотаріуса Зєнікової М.С., де було оформлено заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яку того ж дня було надіслано до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори, яка станом на 30 вересня 2024 року ще не отримана адресатом.

До зави ОСОБА_3 долучено копії свідоцтва про народження, про шлюб та розірвання шлюбу, які підтверджують факт його родинних відносин із ОСОБА_2 , а також нотаріально посвідчену заяву від 27 вересня 2024 року, в якій він посилався на фактичне прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , внаслідок спільного проживання з нею на час смерті.

В подальшому представником ОСОБА_3 було подано заперечення на заяву, в яких він, окрім іншого, посилався на те, що на момент смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був неповнолітнім, а тому, в силу положень ч.4 ст.1268, ч.1 ст.1265, ч.ч.2-4 ст.1273 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року заяву АТ КБ «ПриватБанк», заінтересовані особи: Дніпровська міська рада, П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику, що він має право звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження (а.с.105-107 Том ІІ).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки матеріали справи містять дані про наявність у ОСОБА_3 права на спадкування після смерті ОСОБА_2 , в силу положень ч.4 ст.1268, ч.1 ст.1265, ч.ч.2-4 ст.1273 ЦК України, його звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому в даному випадку наявний спір про право, що виключає можливість розгляду поданої банком заяви в порядку окремого провадження та є передбаченою ч.4 ст.315 ЦПК України підставою для залишення заяви без розгляду.

Не погодившись з такою ухвалою, АТ КБ Приватбанк звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.111,112 Том ІІ).

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять жодного доказу наявного у ОСОБА_3 права на спадкування після ОСОБА_2 , як то, докази спільного проживання ОСОБА_3 із померлою ОСОБА_2 на момент її смерті. Разом з цим, на думку скаржника, суд першої інстанції не взяв до уваги, що спадкоємиця першої черги спадкування мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 не зверталась, а ОСОБА_3 , який досяг 18-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропустив строк, встановлений ст. 1270 ЦК України для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як і пропустила цей строк ОСОБА_4 .

Також скаржник зазначає, що ОСОБА_4 була достеменно обізнана про смерть ОСОБА_2 , оскільки у лікарському свідоцтві про смерть №893 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено одержувача лікарського свідоцтва про смерть саме ОСОБА_5 .

Разом з цим скаржник зазначає, що на момент смерті разом з ОСОБА_2 за спірною адресою зареєстрованим ніхто не значиться, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур ДМР від 09 вересня 2024 року №6/5-2574. Тому, скаржник вважає, що на момент смерті ОСОБА_2 жодна особа не проживала разом зі спадкодавцем та не була зареєстрована за спірною адресою, а, відтак, підстав для залишення заяви без розгляду підстав не було.

Дніпровська міська рада, скориставшись своїм правом, передбаченим ст 360 ЦПК України, у січні 2025 року подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи скаржника необґрунтованими, а ухвалу суду такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначила, що судом першої інстанції вірно встановлено наявний спір про право на спадкування, а тому вимоги АТ КБ Приватбанк не можуть розглядатись в порядку окремого провадження за заявою про визнання спадщини відумерлою.

Інші учасники справи, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавали, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 8 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Згідно із ст.334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановленихЦивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Відповідно до ст.337 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Згідно ст.338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно достатті 1231цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Судом першої інстанції встановлено, що в поданій АТ КБ «Приватбанк» заяві в порядку окремого провадження, поставлено питання про визнання відумерлою спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_2 та передачу квартири у вдасність територіальної громади в особі Дніпровської міської ради.

В обгрунтування поданої заяви АТ КБ Приватбанк зазначено, що 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNUHGI.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №DNUHGI, за яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2011 року у справі №2-1465/11 з ОСОБА_2 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 297800,37 грн, яка залишилась непогашеною.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Дізнавшись про смерть останньої 13 липня 2021 року банк звернувся до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із претензією кредитора, на підставі якої було заведено спадкову справу, а також повідомлено, що з заявою про прийняття спадщини або відмови від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.

Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , на теперішній час зареєстрована за померлим іпотекодавцем ОСОБА_2 .

В ході розгляду справи до суду звернувся ОСОБА_3 , який зазначив, що ОСОБА_2 є його рідною бабусею, а ОСОБА_1 є його рідною матір`ю та донькою ОСОБА_2 . В вересні 2024 року він звернувся до П`ятої дніпровської нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав після ОСОБА_2 , але йому усно було відмовлено в прийнятті будь-яких документів, із зазначенням, що в даній спадковій справі право на спадкування нібито має лише ОСОБА_1 .. В подальшому він звернувся до приватного нотаріуса Зєнікової М.С., де було оформлено заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яку того ж дня було надіслано до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори, яка станом на 30 вересня 2024 року ще не отримана адресатом.

До зави ОСОБА_3 долучено копії свідоцтва про народження, про шлюб та розірвання шлюбу, які підтверджують факт його родинних відносин із ОСОБА_2 , а також нотаріально посвідчену заяву від 27 вересня 2024 року, в якій він посилався на фактичне прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , внаслідок спільного проживання з нею на час смерті.

В подальшому представником ОСОБА_3 було подано заперечення на заяву, в яких останій, окрім іншого, посилався на те, що на момент смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був неповнолітнім, а тому, в силу положень ч.4 ст.1268, ч.1 ст.1265, ч.ч.2-4 ст.1273 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.

Частиною 6 ст.294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року в справі №408/154/19-ц (провадження №61-16397св19) вказано, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права. Отже, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості.

Аналіз положень статті 4, частини четвертої статті 394, статті 335 ЦПКУкраїни дозволяє зробити висновок, що заінтересованими будуть лише ті особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки, отже вони мають матеріально-правову заінтересованість.

Верховний Суд зазначає, що наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір.

Висновок Верховного Суду у цій справі відповідає висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2019 року у справі №175/423/18 (провадження №61-8171св19).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі №139/122/14-ц (провадження №61-3238св22) зазначено, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

Відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщину чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

Верховний Суд зазначає, що наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір.

Висновок Верховного Суду у цій справі відповідає висновкам, що викладені у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №175/423/18 (провадження №61-8171св19) та від 16 грудня 2020 року у справі №408/154/19-ц (провадження №61-16397св19).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 січня 2023 року в справі №198/99/15-ц (провадження №61-7049св22) вказано, що згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Колегія суддів, враховуючи наведені висновки Верховного Суду, повністю погоджується із встановленими обставинами справи та висновками суду першої інстанції, при цьому наголошує, що залишаючи без розгляду заяву АТ КБ Приватбанк про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції, надавши належну оцінку аргументам та доводам учасників справи, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження, оскільки матеріали справи містять дані про наявність у ОСОБА_3 права на спадкування після смерті ОСОБА_2 , в силу положень ч.4 ст.1268, ч.1 ст.1265, ч.ч.2-4 ст.1273 ЦК України, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто наявний спір про право, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження та є підставою для залишення заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк зводяться до з`ясування доказів щодо права ОСОБА_3 на спадкування, пропуску строку на звернення до нотаріуса із відповідною заявою, чим саме скаржник і підтверджує наявність такого спору, зокрема, з ОСОБА_3 , який заявив про своє таке спадкове право, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , що належить розглядати за правилами позовного провадження з подання позовної заяви, як про це вірно зазначив суд першої інстанції.

Всі інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин, чому дана належна правова оцінка, і незгоди з висновками суду першої інстанції, тому підстави для застосування колегією суддів положень ст. 379 ЦПК України відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без порушень норм процесуального права, тому вона підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 12 лютого 2025 року

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна