Справа № 450/5672/24 Провадження № 2/450/864/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернулась з цивільним позовом до відповідача, у якому просить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та досягнення дитиною повноліття, а також додаткових витрат на дитину у розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та повного одужання дитини.

Мотивувала позовні вимоги тим, що сторони зареєстрували шлюб 31 січня 2019 року, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2021 року. У період перебування в шлюбних стосунках у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Вказала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з нею не спілкується та не приймає участі у її вихованні. Зазначила, що у ОСОБА_3 існує затримка фізичного розвитку, зокрема мінімальна мозкова дисфункція та затримка мовленнєвого розвитку, а також наявна непереносимість лактози. З огляду на вказане, малолітня ОСОБА_3 потребує відповідного збалансованого харчування, одягу, догляду та інших витрат пов`язаних із всебічним інтелектуальним розвитком, приладдям для навчання, послуг лікарів та іншого. Відтак, позивач змушена самостійно нести додаткові витрати на утримання дитини. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 10 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків, описаних у такій.

17 грудня 2024 року представником позивача ОСОБА_4 подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 18 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Зі змісту ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 16 травня 2019 року Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2021 року розірвано шлюб, який зареєстрований між сторонами 31 січня 2019 року.

Як вбачається із мотивів позовної заяви відповідач ОСОБА_2 отримує доходи, оскільки такий надає послуги з перевезення пасажирів.

При цьому, стороною позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження майнового стану відповідача, зокрема рівня його доходів станом на день подання позову до суду 09 грудня 2024 року.

За ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для дітей віком до 6 років з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум у розмірі 2563 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач матиме можливість сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2563 грн., щомісячно, які підлягають індексації, що становить мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину відповідного віку.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн., щомісячно, слід зазначити наступне.

Зі змісту ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а тому брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Представником позивача ОСОБА_4 на підтвердження позовних вимог до позовної заяви долучено медичні документи, згідно яких у малолітньої ОСОБА_3 спостерігається затримка фізичного розвитку, зокрема мінімальна мозкова дисфункція та затримка мовленнєвого розвитку.

Долучені до матеріалів справи частина медичних документів підтверджують мотиви представника позивача.

Водночас із висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи № ІРЦ-85508/2024/489930 від 27 лютого 2024 року вбачається, що фізичний розвиток дитини відповідає віку з поодинокими незначними функціональними труднощами та наявні мовленнєві труднощі помірного ступеня прояву.

Отже, медичні документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять суттєві суперечності щодо стану здоров`я дитини.

Скеруванням відділу освіти Шевченківського та Залізничних районів № 234 від 26 липня 2024 року малолітню ОСОБА_3 скеровано у інклюзивну групу у ЗДО № 180, однак доказів на підтвердження укладення із вказаним закладом договору, а також перебування дитини ОСОБА_3 у такому, суду не надано, а долучений документ вказаного факту на підтверджує.

Крім цього, стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження понесення ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 в розумінні ст. 185 СК України, зокрема платіжних квитанцій на оплату послуг лікарів чи занять із малолітньою.

З огляду на вказане, позовні вимоги в цій частині не доведені належними чином і не підкріплені допустимими доказами, які є суперечливими, а тому такі задоволенню не підлягають, що в подальшому не позбавляє позивача звернутись до суду із аналогічним позовом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2563 грн., щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з дня звернення з позовом до суду 09 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

За ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, ст.ст. 7, 141, 150, 155, 180-182, 184, 185 СК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2563 грн., щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з дня звернення з позовом до суду 09 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.