РІШЕННЯ

Іменем України

07.02.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Циганок К.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Воднєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона є бабусею та опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином відповідача. Відомості про батька дитини записані на підставі ст.135 ч.1 СК України, хоча біологічним батьком дитини був син позивача. З народження вказаної дитини відповідач вихованням та утриманням сина ОСОБА_4 не займалась, вела моральний спосіб життя, неодноразово притягалась до адміністративної та кримінальної відповідальності. За викладених обставин малолітній ОСОБА_4 з шести місяців залишився без батьківського піклування та був переданий під опіку позивача. У зв`язку із ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків органі опіки та піклування у 2018 року звернувся до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, внаслідок чого заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року у справі №199/931/18 такий позов було задоволено, однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року заочне рішення суд скасовано, у задоволенні позовних відмовлено, постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року постанову апеляційного суду залишено без змін. Відмовляючи у задоволенні позову, суди апеляційної та касаційної інстанції виходили з того, що у справі відсутні докази, що відповідач після звільнення з місць позбавлення волі, після тривалої хвороби та лікування (по 01 серпня 2019 року) ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_4 , жорстоко поводиться з дитиною, є хронічним алкоголіком або наркоманом. Позивач наголошує, що відповідач і після серпня 2019 року продовжує ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_4 . Зокрема, відповідач до органу опіки та піклування або до суду з питань виховання дитини та/або її повернення матері на виховання та спільне проживання у період з 01 серпня 2019 року по теперішній час не зверталась, участі у навчанні дитини, у забезпеченні наданні їй за необхідності медичної допомоги/лікування не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів станом на жовтень 2023 року в розмірі 77793,5 гривень (не здійснила жодного платежу). Малолітній ОСОБА_4 відповідача, як свою біологічну матір, не знає, між ними відсутній емоційний зв`язок та розірвані стосунки, що викликає у дитини негативні емоції по відношенню до відповідача, яка може забрати його від бабусі. За таких обставин, посилаючись на ухилення та продовження ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_4 щодо виховання та забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти, матеріального утримання, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, зобов`язано органі опіки та піклування надати суду свій висновок в порядку ст.19 СК України щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В останнє судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, в ході розгляду справи позовні вимоги підтримувала з викладених у них підстав та обставин.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимог своєї довірительки підтримав, просив позов задовольнити, з викладених у ньому підстав та обставин, пославшись на те, що відповідач без поважних причин з 01 серпня 2019 року продовжує ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_4 , ухилення має системний та винний характер, а судовий розгляд справи №199/931/18 виявився недостатньо стимулюючим заходом для відповідача, щоб змінити її поведінку та ставлення до малолітнього ОСОБА_4 на краще. Послався представник і на те, що відповідач не має наміру займатись вихованням дитини, а наявність батьківських прав щодо дитини необхідна відповідачу задля врахування їх як пом`якшуючих обставин у випадку нового притягнення відповідача до кримінальної відповідальності.

Відповідач, її представник в останнє судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, в ході розгляду справи і відповідач, і її представник категорично заперечували проти задоволення позову, посилаючись на об`єктивність причин неучасті відповідача у вихованні дитини, вчинення нею низки дій з метою виправлення ситуації та ставлення до дитини. Від представника відповідача до суду надійшла заява про проведення останнього судового засіданні за відсутності відповідача з тих причин, що відповідач терміново виїхала до Хмельницької обласної лікарні до госпіталізованого з тяжкими пораненням чоловіка, мобілізованого до лав Збройних Сил України, а також через наявність у представника ГРВІ. Представник просила суд у вказаній заяві відмовити у задоволенні позову. Крім того, представником відповідача подано суду відзив, в якому вона також просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач вчиняє перешкоди відповідачу для зустрічей та спілкування з малолітнім ОСОБА_4 , відповідач зверталась до Дніпровського міського центру соціальних служб з метою надання їй послуг для вирішення питання щодо визначення днів побачень з сином, відповідачу вказаним Центром надається психологічна підтримка з метою вдосконалення навичок спілкування з малолітнім сином, адміністрацією Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради за зверненням відповідача для налагодження стосунків із сином встановлені дні побачень один раз на два тижні у вихідні дні. Сама відповідач працевлаштована, де характеризується позитивно. Оскільки позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків, представник відповідача і просила відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача подано суду відповідь на відзив, в якому представник просив задовольнити позов, пославшись на те, що розгляд справи №199/931/18, предметом якого вже було позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього ОСОБА_4 , виявився недостатньо стимулюючим заходом для відповідача, щоб змінити та покращити її поведінку і ставлення до малолітнього сина, з 2017 року відповідачем не здійснено жодного аліментного платежу для утримання сина, не вчинено дій щодо забезпечення здобуття сином повної загальної середньої освіти, відповідач не замається лікуванням сина, коли в цьому виникає потреба. Наголосив представник позивача, що позивачем не створюється жодних перешкод відповідачу для спілкування із сином. Відповідач з 01 серпня 2019 року не зверталась до органу опіки та піклування з питань виховання та/або повернення малолітньої дитини до матері. Відповідач не надає жодних обґрунтованих пояснень наявності в неї перешкод для виконання батьківських обов`язків.

В свою чергу, представником відповідача подано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач зверталась до позивача із листом у листопаді 2022 року, який містив пропозицію сторонам разом із дитиною звернутись до психолога з метою налагодження стосунків відповідача із малолітнім сином, без травмування останнього, організувати зустрічі з дитиною за участю психолога і без нього. В листі відповідач висловила намір поступово, згодом забрати сина на проживання до себе, зобов`язалась не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною. Також представник відповідача послалась на те, що вона у червні 2022 року переказувала кошти на дитину на ім`я позивача, в міру своїх можливостей надавала матеріальну допомогу сину, зокрема готівкою позивачу, купувала подарунки. Відповідача за наслідками відповідних оглядів психіатричних та наркологічних протипоказань не виявлено.

Представник органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в останнє судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась.

Представник органу опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог категорично заперечувала, посилаючись на відсутність для позбавлення відповідача батьківських прав достатніх підстав та обставин, відсутність у малолітнього ОСОБА_4 , окрім відповідача, інших близьких родичів кровного споріднення.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд цивільної справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши учасників справи, з`ясувавши думку дитини та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , матір`ю якого є відповідач, а відомості про батька дитини записані на підставі ст.135 ч.1 СК України (за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою), що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську ради №111/2 від 15 травня 2015 року.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську ради №111/2 від 15 травня 2015 року у зв`язку із відбуванням відповідачем покарання у виді позбавлення волі малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Позивача органом опіки та піклування призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_4 та його житлом, визначено місце проживання дитини разом з опікуном за адресою АДРЕСА_1 .

За характеристикою від 13 грудня 2017 року №170/1, наданою комунальним закладом освіти «Навчально-виховний комплекс №122 «загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , перебуває під опікою баби ОСОБА_2 , 1953 року народження. Заклад (садок) відвідує з 01 вересня 2016 року. Дитина завжди чиста та охайна, взаємовідносини з дітьми в групі добрі, із задоволенням грає з однолітками. Під час занять активний, допомагає дорослим та дітям при виконанні різних доручень. Вихованням дитини займається тільки баба ОСОБА_2 , приводить та забирає із садка завжди вчасно, багато часу приділяє розвитку хлопчика. Мати ОСОБА_3 участі у вихованні сина не приймає ні особисто, ні письмово не цікавилася рівнем розвитку дитини, не приймає участі у сплаті коштів на утримання сина у дитячому садку, не приймала участі у супроводженні сина в урочистих та святкових заходах у дитячому садочку.

Відповідно до листа-відповіді комунального закладу «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №4/345 від 14 грудня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , дитина перебуває під опікою баби ОСОБА_2 . Виклики та звернення за медичною допомогою з приводу захворювань та проходження профілактичних оглядів здійснювались виключно бабою, всі рекомендації лікаря завжди виконуються вчасно. До дільничного лікаря мати з дитиною не зверталася жодного разу, здоров`ям дитини не цікавилась.

У листі-відповіді Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради №3/5-1042 від 09 листопада 2017 року зазначено, що фахівці центру неодноразово відвідували ОСОБА_3 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_2 . Але двері мешканці квартири не відчиняють, ОСОБА_3 ігнорує запрошення спеціалістів, до центру не з`являється. Таким чином, провести відповідну роботу з матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є можливим.

ОСОБА_3 була засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема останній раз вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2015 року, який набрав законної сили 16 лютого 2015 року, до 2 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України (справа №199/10832/14).

ОСОБА_3 не була засуджена за вчинення умисного злочину проти дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_3 відбувала покарання у місцях позбавлення волі, останній раз з 06 листопада 2015 року по 01 серпня 2017 року.

З 11 травня 2018 року по 08 червня 2018 року відповідач знаходилась на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Міська клінічна лікарня №4 Дніпровської міської ради» внаслідок важкого травмування лівого стегна, де 17 травня 2018 року їй була проведена операція. Після оперативного втручання ОСОБА_3 знаходилась на довготривалому курсі реабілітації в стаціонарному режимі, домашньому лікуванні, постійно потребувала сторонньої допомоги.

З 01 липня 2018 року по 01 серпня 2019 року ОСОБА_3 проходила курс реабілітації у реабілітаційному центрі «Альфа Міст».

Згідно з довідкою МСЕК від 29 грудня 2019 року ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до довідки Дніпропетровської філії ТОВ «Експансія» ОСОБА_3 працевлаштована, працює в Дніпропетровській філії ТОВ «Експансія» на посаді касира торговельного залу, відділ каса, магазин № 1_Е (м. Дніпро, вул. Малиновського, 2) з 20 листопада 2020 року.

Медичною довідкою про проходження попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія ААА №177912 від 17 жовтня 2022 року визначено, що у ОСОБА_3 психіатричних протипоказань до виконання роботи касира не виявлено.

Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії ААА №186777 від 17 жовтня 2022 року підтверджено, що у ОСОБА_3 наркологічних протипоказань до виконання роботи касира не виявлено.

ОСОБА_3 має неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та двох повнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За актом обстеження умов проживання у квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 , складеного органом опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 31 жовтня 2022 року, вбачається, що умови проживання незадовільні, в квартирі брудно, присутній неприємний запах, по квартирі бігають таргани, санітарно-гігієнічні умови не відповідають нормам. Для дитини відсутнє місце для сну та відпочинку.

Наведені у сімнадцяти абзацах вище фактичні обставини встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року у справі №199/931/18 та постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року у справі №199/931/18, які набрали законної сили, а отже у відповідності до ст.82 ч.4 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню.

Також судом встановлено, що питання позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже було предметом судового розгляду у цивільній справі №199/931/18 за позовом органу опіки та піклування в особі виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради в інтересах дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи - Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та про накладення заборони на відчуження житла. За наслідками розгляду такої цивільної справи судом першої інстанції 18 червня 2018 року було ухвалено заочне рішення про задоволення позову, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року було скасовано, а у задоволенні позову відмовлено. Вказана постанова суду апеляційної інстанції постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року була залишено без змін.

При цьому зі змісту вищевказаних постанов судів апеляційної та касаційної інстанції вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав стало те, що в матеріалах справи відсутні належні докази винної поведінки відповідача, як матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, які б свідчили про її умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_4 , тобто підтверджували необхідність позбавлення відповідача батьківських прав згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України. ОСОБА_3 не була засуджена за вчинення умисного злочину проти дитини - сина ОСОБА_4 . Відповідач працевлаштована, має у власності квартиру, де зареєстрована та проживає, на обліку у лікаря-нарколога, психіатра не перебуває. У справі відсутні докази, що відповідач після звільнення з місць позбавлення волі (тобто з 01 серпня 2017 року), після її тривалої хвороби та лікування (тобто з 01 серпня 2019 року), ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини (сина), жорстоко поводяться з дитиною, є хронічним алкоголіком або наркоманом.

Відтак, судами апеляційної та касаційної інстанцій в рамках справи №199/931/18 вже надано оцінку поведінки відповідача щодо виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_4 за період до 01 серпня 2019 року (а враховуючи медичні довідки, сертифікат від 17 жовтня 2022 року та акт обстеження умов проживання відповідача від 31 жовтня 2022 року, то і станом на кінець жовтня 2022 року), а саме оцінено поведінку відповідача, враховуючи характеристику її особистості та життєві обставини, як таку, що не містить ознак свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо вказаної дитини.

Разом з тим, стороною позивача в рамках розгляду вже даної цивільної справи не подано суду нових доказів, які б спростовували правильність вищевказаних висновків судів апеляційної та касаційної інстанції за період часу, що було досліджено в рамках розгляду цивільної справи №199/931/18. Відтак, сторона позивача у своєму позові зосередилась на періоді часу з 01 серпня 2019 року, стверджуючи, що поведінка відповідача та її ставлення до виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_4 на краще не змінилась дотепер.

Так, зі змісту характеристик КЗО «НВК №122» «загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад» Дніпровської міської ради від 2020 року, від 29 серпня 2023 року, від 30 травня 2024 року судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4 навчається у НВК №122 з 01 вересня 2020 року, де характеризується виключно позитивно, його виховує тільки позивач, вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, позивач відповідально ставиться до навчання дитини, виявляє зацікавленість успіхами дитини, має постійний зв`язок із класним керівником та вчителями школи, з приводу навчання та виховання ОСОБА_4 , завжди відвідує батьківські збори та індивідуальні зустрічі. За весь час навчання рідна матір хлопчика не з`являлася у школі, не цікавилась успіхами сина, не було також і телефонного спілкування із матір`ю дитини.

Зі змісту листів КНП «ДЦПМСД №10» ДМР від 15 листопада 2023 року, від 21 травня 2024 року малолітній ОСОБА_4 мешкає за адресою АДРЕСА_1 , спостерігається щ 22 серпня 2018 року згідно укладених декларацій в амбулаторії ЗПСМ №3. Разом з дитиною мешкаю позивач, яка за інформацією сімейного лікаря регулярно звертається до амбулаторії з приводу захворювань чи профілактичних оглядів дитини, в повному обсязі виконує всі призначення лікаря. На диспансерному обліку (з приводу хронічних захворювань) не перебуває, вакцинації дитині проводяться згідно з календарем щеплень. Інформація щодо звернень матері з дитиною протягом останніх років за медичною допомогою до лікарів в медичній документації амбулаторії ЗПСМ №3 відсутня.

Відповідно до листа управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 21 листопада 2023 року №02/4185 відповідач до управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради з питань виховання дитини та/або її повернення матері на виховання та спільне проживання у період з 01 серпня 2019 року і по дату складення листа не зверталась.

Станом на квітень 2024 року у відповідача за виконавчим провадження НОМЕР_4 наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача на утримання малолітнього ОСОБА_4 в загальному розмірі 87018,5 гривень, що підтверджується копіями відповідних розрахунків державного виконавця.

За заявою позивача від 31 травня 2024 року ПД ВП №1 ДРУПГУНП в Дніпропетровській області 18 червня 2024 року було розпочато кримінальне провадження №0000332 за ст.164 ч.1 КК України за фактом несплати аліментів відповідачем на утримання малолітнього ОСОБА_4 . Викладене підтверджується копією заяви, копією витягу з ЄРДР. Однак, відомості про перебування даного кримінального провадження на стадії судового розгляду та ухвалення обвинувального вироку відносно відповідача відсутні.

Як слідує зі змісту довідок КЗ «Дніпропетровській центр соціально-психологічної допомоги» ДОР від 11 листопада 2022 року №54 та від 13 листопада 2023 року №75, позивач ставиться до малолітнього ОСОБА_4 з почуттям любові та турботи, зацікавлена в розвитку дитини, символізує безпеку та захист для нього, є домінуючою особою в житті дитини, він ідентифікує себе з нею та має тісний емоційний контакт, хоче проживати з позивачем. З матір`ю (відповідачем) у малолітнього ОСОБА_4 відсутній емоційний зв`язок, він боїться, що мати може забрати його від позивача. Задля захисту психологічного здоров`я малолітнього ОСОБА_4 неможливе його примушування до проживання разом із відповідачем. Рекомендовано: дитина повинна постійно перебувати в режимі емоційної стабільності, в безпечному середовищі, спілкування з батьками не повинно набувати рис психотравмуючих подій, виховний процесу повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дитини та допомагати набувати користі навички для подолання труднощів у подальшому дорослому житті, оскільки на даний час між відповідачем та дитиною існують розірвані стосунки, поява матері в житті дитини, примус до спілкування та сумісного проживання з нею може призвести до негативних наслідків для психологічного здоров`я дитини.

При з`ясуванні в судовому засіданні в порядку ст.171 СК України думки малолітнього ОСОБА_4 , якому виповнилось десять років, останній повідомив, що бачить байдужість матері до нього, не бажає спілкуватись із нею, не спілкується із нею, відповідача бачив останній раз три місяці тому. Разом з тим, малолітній не повідомив суду про наявність жодних негативних, протиправних вчинків щодо нього з боку матері, окрім байдужості, підтвердив, що відповідач приходила спілкуватись із позивачем з приводу нього, приносила подарунки. Малолітній ОСОБА_4 висловив позицію, що хоче, аби матір не була присутня у його житті, не заперечував проти позбавлення її батьківських прав щодо нього.

Згідно копій актів обстеження умов проживання від 16 лютого 2024 року, від 18 серпня 2024 року органом опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради було проведено обстеження умов проживання відповідача за адресою АДРЕСА_2 , за наслідками чого з`ясовано, що у трикімнатній кватирі мешкають матір відповідача (бабуся малолітнього ОСОБА_4 ) та друга дитини відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В квартирі є електро-, газо-, водопостачання, таргани, меблі тривалого вжитку. Відповідач готова виділити дитині ОСОБА_4 кімнату для проживання, проте кімната потребує ретельного прибирання.

В той же час, в ході розгляду справи встановлено, що 01 червня 2022 року відповідач на ім`я позивача в якості матеріальної допомоги своїй малолітній дитині ОСОБА_4 за допомогою переказала кошти в розмірі 1300 гривень, що підтверджується копіями квитанцій.

17 листопада 2022 року відповідач склала та направила позивачу листа-пропозицію, в якому висловила бажання проживати разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , виконуючи всі свої батьківські обв`язки щодо нього. Зазначила, що через тривале проживання позивача з малолітнім ОСОБА_4 між ними виник тісний емоційний зв`язок, а тому, щоб не травмувати дитину, відповідач просила сприяти їй у поступовій зміні відношення сина до відповідача на краще, для чого пропонувала разом звернутись до психолога, якій підготує сторін та малолітнього ОСОБА_4 до появи у його житті матері, також пропонувала узгодити зустрічі дитини з відповідачем у присутності психолога та без нього. Відповідач зобов`язалась після переїзду дитини на проживання до неї не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Дані обставини підтверджуються копією листа-пропозиції з копією поштового чеку.

Зі змісту копії наданої стороною відповідача переписки сторін у месенджері судом встановлено, що відповідач переписувалась зі позивачем протягом листопада 2022 року - січня 2023 року з приводу можливості телефонної розмови відповідача із малолітнім сином ОСОБА_4 , їх зустрічі, поздоровлення сина зі святами, передання подарунків відповідачем сину. Однак, ані зустріч, ані телефонна розмова відповідач із сином з різних причин (не з вини відповідача), висловлених позивачем, не відбулись, подарунки дитина отримала.

03 січня 2023 року відповідач звернулась із заявою до ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу перешкоджання їй бачитись з малолітнім сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією листа вказаного територіального органу Національної поліції.

Наприкінці грудня 2023 року відповідач звернулась до Дніпровського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради з метою надання їй соціальних послуг для вирішення питання щодо визначення днів побачень з сином ОСОБА_4 , який перебуває під опікою позивача. Фахівці Центру здійснили вихід за місцем проживання відповідача з метою оцінки спроможності матері виконувати батьківські обов`язки та створення належних умов для проживання дитини. Прийнято рішення про надання відповідачу соціальної послуги профілактики з 02 лютого 2024 року. В межах надання послуги відповідачу надається психологічна підтримка з метою вдосконалення навичок спілкування з малолітнім сином. Відповідач співпрацює з фахівцями Центру, дотримується рекомендацій психолога. За період надання соціальної послуги відповідач відвідала п`ять консультацій (станом на 28 лютого 2024 року). Викладене підтверджується копією листа Центру від 28 лютого 2024 року №4/01-24-680.

03 січня 2024 року відповідач звернулась до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради із заявою, за наслідками розгляду якої комісією з питань захисту прав дитини амур-Нижньодніпровського району було прийнято рішення визначити способі участі відповідача у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 наступним чином: один раз на два тижні у вихідні дні, починаючи з суботи 18 лютого 2024 року. Час зустрічі 18 лютого 2024 року об 11 годині 00 хвилин. Дані обставини підтверджуються копією листа адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 26 лютого 2024 року №І-1/0-1/09-24.

Згідно копії довідки ФОП ОСОБА_8 від 01 січня 2024 року, а також копії характеристики від 01 січня 2024 року відповідач працює в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_6» на посаді продавця непродовольчих товарів, посадовий оклад становить 6700 гривень на місяць, а заробітна плата за шість місяців (квітень-грудень 2023 року) склала 56950 гривень. За вказаним місцем роботи відповідач характеризується виключно позитивно.

Відповідно до копій сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 17 жовтня 2024 року, копії медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів від 17 жовтня 2024 року відповідача відсутні наркологічні та психіатричні протипоказання.

Згідно копії листа адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 29 липня 2024 року №6/5-45 діти відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради не перебувають.

30 травня 2024 року відповідач звернулась до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради із заявою, в якій послалась на чинення їй позивачем перешкод у спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_4 , які полягають в тому числі в тому, що позивач з різних причин відмовляє відповідачу у проведенні особистих зустрічей з дитиною, у передачі відповідачем особисто подарунків дитині тощо. Зазначила відповідач і те, що всі питання виховання малолітнього сина ОСОБА_4 позивач вирішує повністю самостійно, без участі та підтримки відповідача, що не дозволяє останній виконувати її батьківські обов`язки. Відповідач зазначила, що не влаштовувала жодних сварок з позивачем з наведеного приводу, оскільки не бажає травмувати дитину. На підставі викладеного відповідач просила орган опіки та піклування змінити спосіб її участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , збільшивши кількість та тривалість зустрічей відповідача з сином ОСОБА_4 та без присутності позивача. У відповідь на таку заяву зазначеним органом опіки та піклування своїм листом від 21 червня 2024 року було спрямовано відповідача до іншого органу опіки та піклування - за місцем фактичного проживання дитини. Дані обставини підтверджуються копіями загаданої згаданих заяви та листа.

23 липня 2024 року відповідач із аналогічною наведеній абзацом вище заявою звернулась до органу опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. У такій своїй заяві відповідач просила скасувати рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради від 15 травня 2015 року №112/3, яким призначено позивача опікуном малолітнього ОСОБА_4 , здійснити обстеження умов проживання відповідача, передати малолітнього сина ОСОБА_4 на виховання відповідача. Дані обставини підтверджуються копією відповідної заяви.

Судом в ході розгляду справи також встановлено, що відповідач протягом липня-вересня 2024 року сплатила аліментні платежі на загальну суму 3600 гривень (три платежі по 1200 гривень) на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_4 , що підтверджується копіями квитанцій.

Органом опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради 15 серпня 2024 року складено висновок на виконання вимог ст.19 СК України щодо розв`язання спору сторін, в якому зазначений орган опіки та піклування зазначив про прийняття комісією одноголосного рішення про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 . Висновок мотивований, окрім іншого, тим, що наразі відсутні переконливі доводи та докази того, що відповідач свідомо, систематично та постійно нехтує батьківськими обов`язками, не проявляє інтересу до малолітнього ОСОБА_4 . Відсутні і докази та підстав вважати, що відповідач становить реальну загрозу для цієї дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Поведінка відповідач навпаки свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, її спроможність та волевиявлення виконувати свої материнські обов`язки. Факт заперечення відповідача проти позову також свідчить про інтерес до дитини. Позивачем не доведено обставин, які б в свідчили, що відповідач не бажає спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно та свідомо самоусунулась від виконання свої батьківських обов`язків з виховання дитини. Висновок органу опіки та піклування наявний в матеріалах справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини).

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч.2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З цієї підстави мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо своєї дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, батьки, питання про позбавлення батьківських прав яких вирішується судом із вказаної підстави, мають бути повнолітніми. За змістом, характером та значенням як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц, від 17 червня 2021 року по справі №643/7876/18, від 28 липня 2021 року по справі №554/9586/19, від 27 квітня 2022 року по справі №753/73/20, від 16 лютого 2022 року по справі №219/5297/20, від 02 серпня 2022 року по справі №743/269/21, від 04 грудня 2024 року по справі №133/747/23, від 11 грудня 2024 року по справі №199/5456/23, від 29 січня 2025 року по справі №707/3423/23, від 05 лютого 2025 року по справі № 144/924/24. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, подання апеляційної скарги свідчить про інтерес батька до дитини. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року по справі №641/2867/17.

Разом з тим, саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №661/2532/17, від 23 листопада 2022 року по справі №149/2510/21.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2025 року по справі №144/924/24).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Верховний Суд уже звертав увагу на те, що думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі №705/3040/18, від 29 березня 2023 року по справі №754/7526/21, від 26 квітня 2023 року по справі №520/17217/13-ц, від 02 серпня 2023 року по справі №707/1704/21).

Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року по справі №144/924/24.

Наявність у дитини образи на батька та, відповідно, негативного ставлення до нього, не свідчить про те, що вона усвідомлює наслідки позбавлення його батьківських прав та свідомо бажає розірвати з ним сімейні стосунки (постанова Верховного Суду від 29 січня 2025 року по справі №707/3423/23).

Верховний Суд вже зауважував, коли є рішення судів (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий з батьків дитини під час розгляду повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року по справі №149/2510/21).

Стосовно обставин спірних правовідносин у сторін у даній цивільній справі, то суд, спираючись на наведені вище обов`язкові правові висновки, аналізуючи встановлені в ході розгляду справи фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову, ґрунтуючи таке своє рішення на наступному.

Як вказувалось вище, дана цивільна справа є вирішенням другого позову про позбавлення відповідача її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 . Перша цивільна справа №199/931/18 розглядалась протягом 2018-2023 роках за позовом органу опіки та піклування, і за наслідками апеляційного, касаційного перегляду рішення суду першої інстанції Верховним Судом своєю постановою від 02 жовтня 2023 року було залишено без змін постанову суду апеляційної інстанції від 15 листопада 2022 року, якою, в свою чергу, було відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому підставою для відмови у задоволенні такого першого позову була недоведеність свідомого, умисного/винного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі внаслідок відбування відповідачем кримінального покарання в період з 06 листопада 2015 року по 01 серпня 2017 року, потім стаціонарного лікування відповідачем травми лівого стегна, операції та реабілітації відповідача в період часу з травня 2018 року по серпень 2019 року. При цьому суди апеляційного та касаційної інстанцій враховували характеристику особистості відповідача, зокрема наявність в неї низки судимостей, жодна з яких не пов`язана із протиправною поведінкою відносно малолітнього ОСОБА_4 , працевлаштування відповідача, не перебування на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра, враховували і умови проживання відповідача.

При поданні даного другого позову до суду та в ході його розгляду сторона позивача не навела і не довела наявності фактичних обставин та підстав, які б спростовували висновки судів апеляційної та касаційної інстанцій, зроблені у першій справі про позбавлення батьківських прав, щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських відносно малолітнього сина ОСОБА_4 з приводу поведінки відповідача в період часу серпня 2019 року. А тому сторона позивача, з огляду історію спірних правовідносин, в обґрунтування своїх позовних вимог про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав послалась на те, що судовий розгляд справи №199/931/18 виявився недостатньо стимулюючим для відповідача, а її поведінка після серпня 2019 року та ставлення до малолітнього сина не змінилась на краще, відповідач продовжила ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_4 , і таке ухилення мало системний та винний характер, про що, за переконанням сторони позивача, свідчать наявність заборгованості зі сплати аліментів, характеристики зі школи та довідки з лікарні, де відповідно навчається та отримує медичну допомогу за необхідності малолітній ОСОБА_4 , небажання самої дитини спілкуватись та проживати із матір`ю, відсутність між дитиною та матір`ю емоційного зв`язку.

В той же час, в ході розгляду даної цивільної справи судом було встановлено, що відповідач ще до подачі позивачем даного другого позову до суду, після апеляційного перегляду цивільної справи №199/931/18 почала вчиняти активні дії як з виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_4 , так і налагодження/відновлення/покращення відносин з дитиною, що безумовно свідчить як про інтерес відповідача до цієї дитини, так і про наявність у відповідача дійсного наміру змінити ситуацію, що скалась, виправити своє ставлення до дитини, встановити емоційний зв`язок з дитиною, виконувати весь спектр батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 . Зокрема, у червні 2022 року відповідач здійснила переказ коштів на рахунок позивача на утримання сина ОСОБА_4 , у листопаді 2022 року звернулась до позивача із пропозицією щодо сприяння влаштування зустрічей з дитиною, в тому числі в присутності психолога, листувалась з позивачем протягом листопада 2022 року - січня 2023 року з приводу узгодження зустрічей з дитиною та передання сину подарунків на свята, при виникненні конфлікту/непорозумінь з позивачем з приводу участі у вихованні своєї дитини позивач у січні 2023 року зверталась до поліції щодо створення їй перешкод у спілкуванні з сином, в грудні 2023 року відповідач звернулась до Дніпровського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради з метою надання їй соціальних послуг для вирішення питання щодо визначення днів побачень з сином ОСОБА_4 , отримавши відповідні консультації, психологічну підтримку та супровід, виконуючи рекомендації психолога. У січні 2024 року відповідача звернулась до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, за наслідками чого їй встановлено графік участі у спілкуванні з сином, який відповідач намагається виконувати. У травні та липні 2024 року відповідач зверталась до органів опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради та Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради із заявами, в яких просила сприяти їй у зустрічах з дитиною, налагоджені зв`язку з сином, усуненні перешкод з боку позивача у побаченнях з дитиною, збільшенні графіку побачень з дитиною, а в кінцевому рахунку і переданні дитини на виховання відповідачу. Протягом липня-вересня 2024 року відповідач намагалась погасити заборгованість за аліментами, здійснюючи відповідні платежі. При цьому сама відповідач має офіційне місце працевлаштування, де характеризується позитивно, не перебуває під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, будь-яких обставин, які б свідчили, що відповідач вчиняла протиправні дії щодо малолітнього сина ОСОБА_4 та/або становить загрозу для його життя, здоров`я та добробуту матеріали справи не містять. Відтак, викладене дозволяє суду дійти висновку, що поведінка відповідача та ставлення до малолітнього сина ОСОБА_4 після скасування заочного рішення у справі №199/931/18 про позбавлення її батьківських прав, безсумнівно, покращились, є свідченням інтересу до дитини та своєї ролі матері у його житті, що не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав і спростовує твердження сторони позивача про те, що судовий розгляд справи №199/931/18 не мав стимулюючого результату для відповідача не змінив її ставлення до дитини та виконання батьківських обов`язків.

Критично суд оцінює та не приймає до уваги як самодостатню підставу для задоволення позову наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, оскільки значна частина такого боргу виникла до серпня 2019 року, а наразі відповідач працевлаштована та з огляду на рівень свого доходу намагається сплачувати такий борг. Аналогічним чином суд оцінює і твердження про порушення відносно відповідача кримінального провадження за ст.164 ч.1 КК України за фактом наявності боргу зі сплати аліментів. Обвинувальний вирок за цим кримінальним провадженням наразі відсутній, а отже з огляду на закріплену Конституцією України презумпцію невинуватості немає підстав стверджувати про умисну несплату відповідачем аліментів.

Не можуть бути самодостатньою підставою для задоволення позову надані стороною позивача характеристики з навчального закладу малолітнього ОСОБА_4 та довідки з медичної установи, де останній отримує медичні послуги, оскільки наразі дитина проживає разом з позивачем під її опікою, а між сторонами існують конфліктні відносини з приводу участі відповідача у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , що значною мірою негативно впливає на можливість відповідача приводити та забирати сина зі школи, супроводжувати його до лікаря.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд враховує висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 .

Щодо думки самого малолітнього ОСОБА_4 , то з огляду на його вік та наведені вище правові висновки щодо ставлення, значення та об`єктивності думки дитини, то враховуючи відсутність у справі доказів протиправної поведінки відповідача відносно дитини, відсутності повідомлених самою дитиною негативних вчинків відповідача по відношенню до нього, окрім як втраченого емоційного зв`язку між відповідачем та сином, суд вважає за неможливе ґрунтувати позитивне для позивача рішення суду у справі виключно на висловленій позиції малолітнього ОСОБА_4 .

Не може бути підставою для задоволення позову і твердження сторони позивача, що відповідач з серпня 2019 року і до моменту подачі даного позову не вчиняла дій щодо зміни свого ставлення до дитини, оскільки таке твердження спростовується встановленими фактичним обставини у даній справі, а також з огляду на те, що перегляд цивільної справи №199/931/18 судами вищих ланок тривав аж до жовтня 2023 року, а даний другий позов було подано до суду вже в грудні 2023 року.

Більш того, суд звертає увагу, що предметом спору у справі є наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а не визначення місця проживання дитини чи відібрання дитини і передання її на виховання/проживання до відповідача. Останнє може бути підставою окремого судового розгляду і не позбавлення відповідача батьківських прав не може бути безумовною підставою для передання дитини їй на проживання і виховання, якщо існують об`єктивні підстави, що свідчать про те, що таке відібрання дитини від позивача зашкодить інтересам малолітнього, які мають першочергове та переважне, в тому числі відносно прав та інтересів матері, значення. Так, право батьків на виховання дитини є переважним перед будь-якими особами, в тому числі й близькими родичами. Як виняток із цього загального правила, у разі встановлення, що передання дитини батькам або одному з них буде суперечити її інтересам, суд може відмовити в поверненні дитини. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року по справі №373/120/23.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, враховуючи наведені вище правові висновки, встановлені фактичні обставини спірних правовідносин сторін, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, а на даний час поведінка відповідача свідчить, що така зміна не тільки можлива, а вона фактично відбувається, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі мають бути віднесені на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенцією про права дитини, ст.ст.7, 19, 141, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 180 СК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), треті особи - орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 31), орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради (, адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 51), про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 17 лютого 2025 року.

Суддя А.М. Авраменко