справа № 755/6319/24 головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
провадження № 22-ц/824/5096/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 97634 від 20 листопада 2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 21 420,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 97634 від 20 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 21 420,00 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис № 97634 від 20 листопада 2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на прострочену заборгованість. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Крім того, під час вчинення виконавчого напису кредитний договір був нотаріально не посвідчений, що суперечить нормам закону.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зазначає, щонаписання позовної заяви (немайнового характеру), що містить в собі загальні норми права, яка коштує 10 200,00 грн. значно завищена відносно складності справи № 755/6319/24, яка не потребує спеціальних знань. Крім того, вказує, що в додатках до позовної заяви відсутні будь-які документі, які підтверджують оплату гонорару адвокату.

Доводів в частині незаконності чи не обґрунтованості рішення в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, апеляційна скарга не містить.

Ухвалюючи рішення в частині правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 200,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги задоволені у повному обсязі, колегія суддів вважає, що висновок суду про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що написання позовної заяви (немайнового характеру) що містить в собі загальні норми права, яка коштує 10 200,00 грн., значно завищена відносно складності справи, яка не потребує спеціальних знань, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України)

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.(ч.6 ).

На підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, позивач надала суду копії: договору № 16032024/10 на надання юридичних послуг від 16 березня 2024, укладений між ТОВ «Амадео право» та ОСОБА_1 (а.с. 30), акта приймання-передачі за договору № 16032024/10 від 16 березня 2024 року (а.с.31), квитанцій від 16 березня 2024 року та 23 березня 2024 року (а.с. 32).

Суд, оцінивши зазначені докази, визнав їх належними, допустимими та достатніми, що підтверджують понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу при розгляді даної цивільної справи, у розмірі 10 200,00 грн.

Оскільки позивачем надані документально підтверджені докази, що підтверджують понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає висновок суду частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 200,00 грн., правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної правової оцінки тій обставині, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не співвмірний з об`ємом проведеної роботи та складністю справи, не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ч .ч.4,5 ст.137 ЦПК, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи , часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом ,ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача відзиву на позовну заяву не подавав та не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у суді першої інстанції.

Крім того, відповідно до ч. 8 с. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила, або має сплатити у зв`язку з розглядом справи на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що докази витрат на професійну правничу допомогу, позивач надала суду разом з позовною заявою.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 200,00 грн., оскільки остання виконала усі передбаченні ЦПК України вимоги щодо подання заяви та доказів на підтвердження реальності розміру витрат на правничу допомоги. Підстав для зменшення їх розміру або відмови у відшкодуванні таких витрат у матеріалах справи відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на законність прийнятого судом рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарги підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.