Справа № 713/1792/23
Провадження №2/713/8/25
РІШЕННЯ

іменем України

18.02.2025 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретарки судових засідань Паучек Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу.

В уточненому позові вказувала, що з 04.11.2006 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вижницького районного суду від 12.01.2022 року по справі №713/2762/21 шлюб між ними розірвано. У шлюбі народилося двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час шлюбу ними за рахунок спільних грошових коштів було придбано автомобіль марки «Опель Віваро», 2004 року випуску, вантажний фургон-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який 04.06.2013 року зареєстрований на ім`я відповідача. Середня ринкова вартість автомобіля згідно висновку експерта №14/СЕ за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи становить 174130,00 гривень.

Також, ними за час шлюбу за рахунок їх спільної праці та спільних грошових коштів на земельній ділянці площею 0,1210 га, кадастровий номер :01:002:1437, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, яка була надана відповідачу в оренду згідно договору оренди земельної ділянки від 29.06.2017 року у серпні 2017 року на підставі будівельного паспорту, який виданий 26.07.2017 року відділом містобудування, архітектури та капітального будівництва Вижницької міської ради розпочато будівництво житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . На даний час цей об`єкт є незавершеним будівництвом (повідомлення про початок виконання будівельних робіт ЧВ99 від 16.08.2017 року).

22.02.2019 року відповідач зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до висновку експерта №205 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по матеріалах цивільної справи №713/1792/23 ступінь (відсоток) будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 становить близько 58%. Загальна кошторисна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку визначена з урахуванням нормативно-розрахункових показників та вартості (усереднених цін) матеріалів, виробів і комплектів станом на час проведення експертизи (04.12.2024 року) становить 1882742,57 грн, в тому числі ПДВ 313790,43 грн, вартість використаних будівельних матеріалів, виробів і комплектів 1227081,43 грн, вартість проведених будівельних робіт 341870,71 гривень.

Посилаючись на ст.ст.60, 63, 65, 70, 71 СК України, ст.ст.177, 190, 328, 329, 331, 368 ЦК України та правові висновки щодо їх застосування, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 року по справі №511/2303/19 просила:

1. Визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, виробів і комплектів вартістю 1882742,57 грн (станом на 04.12.2024 року), використаних в будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,1210 га кадастровий номер :01:002:1437, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_1 , зазначених у висновку експерта №205 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по матеріалах цивільної справи №713/1792/23, складеному 04.12.2024 року СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» (судовий експерт ОСОБА_5 ).

2. Визнати автомобіль марки «Опель Віваро» 2004 року випуску, вантажний фургон-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

3. Стягнути з відповідача на її користь 87065,00 грн в рахунок вартості автомобіля марки «Опель Віваро» 2004 року випуску, вантажний фургон-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та припинити її право власності на вказаний автомобіль.

4. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати (судовий збір, витрати на проведення судових експертиз, витрати на правничу допомогу).

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Ковалюк М.Г. не з`явилися, належно повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання представник позивачки надав до канцелярії суду заяву, просив справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Ткач В.В. не з`явилися, належно повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи.

До початку судового засідання представник відповідача надала до канцелярії суду заяву, зазначила, що позов не визнають, оскільки нова редакція позовної заяви не підтверджена належними та допустимими доказами.

Позивачка не просить визнати спільною сумісною власністю будівельні матеріали та обладнання, які використані в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, а саме житлового будинку, що розташований в с. Іспас, а просить визнати право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, виробів і комплектів.

Також позивачка не ставить питання про поділ земельної ділянки, власником якої є відповідач і його право на земельну ділянку не оспорюється і не є предметом судового розгляду.

Не надано доказів відносно юридичної адреси житлового будинку, тобто не ідентифікований спірний будинок, адреси не має і не може мати, оскільки є незавершеним та не зданим у експлуатацію.

Наявна різниця у ступені готовності: за висновком експерта - 58%, а за довідкою ПП «Підприємство Карпати» - 62%. Забудовником є відповідач і його права забудовника не оспорюються.

Вважає, що відсутні докази, які б підтверджували, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. А також відсутні докази придбання автомобіля (за які кошти він куплений).

Просила справу розглядати за їх відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У наданому відзиві на позов зазначила, що ОСОБА_2 неодноразово (усно, за допомогою засобів зв`язку) звертався до позивачки з проханням про те, щоби майно, яке було придбано ними у шлюбі необхідно подарувати дітям і уникнули витрат на експертизи, правничу допомогу та судові витрати. Однак, позивачка бажає здійснити такий поділ через суд.

Зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , вважає їх передчасними, оскільки майно, яке надбано у шлюбі і в тому стані, яке є на сьогодні, не є об`єктом цивільних прав і об`єктом поділу, як спільне майно подружжя.

Посилалася на положення Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року №55, згідно яких: поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). По справі такий висновок при інвентаризації не виготовлявся і не надано суду.

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Спірне майно незавершеного будівництва не має ще присвоєної у законному порядку юридичної - поштової адреси, а саме ні назви вулиці, ні номера будівництва.

Позивачкою не надано доказів здійснення державної реєстрації спірного об`єкта незавершеного будівництва відповідно до п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно довідки інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 від 08.02.2022 року, ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку в с. Іспас Вижницького району становить 62%. А з технічного паспорта вбачається, що: готовність фундаменту становить 100%; готовність стін 100%; готовність перегородок 50%; готовність перекриття 100%; готовність підлоги 50%; готовність покрівлі 100%.

Посилалася на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 20.06.2012 року у справі №6-56цс12, від 15.05.2013 року у справі №6-37цс13 та від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16 та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.04.2023 року у справі №511/2303/19.

Вважала, що реальний розподіл цього об`єкта незавершеного будівництва на даний час неможливий, оскільки при такому розподілі не буде забезпечуватися сторонам рівність їх часток, вільний доступ до виділених кожному частин об`єкта незавершеного будівництва, можливість завершення його будівництва кожним із співвласників та здачі його в експлуатацію.

Доказів, які би спростовували зазначене, позивачкою не наведено і не може бути наведено, оскільки при вказаних відсотках готовності окремих елементів будівництва, неможливо визначити окремі частини, що підлягають виділу, технічно не вбачається можливість довести до кінця будівництво кожним із сторін по справі, неможливо здійснити реальний його поділ в натурі та відповідно до цього і неможливо здійснити поділ земельної ділянки так, аби забезпечувалася рівність доступу і непорушність прав кожного із співвласників на її використання при подальшому будівництві.

Щодо визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки «Опель Віваро» 2004 року випуску заперечувала, оскільки ОСОБА_2 його придбав до укладення шлюбу і розпорядився ним на власний розсуд як одноосібний власник. Доказів про придбання будь яких транспортних засобів у шлюбі не надано.

Ухвалою суду від 29.06.2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

21.08.2023 року, тобто з дотриманням встановленого судом строку, представник відповідача адвокат Ткач В.В. надала до канцелярії суду відзив на позов та докази його надіслання позивачці 18.08.2023 року.

Ухвалою суду від 07.09.2023 року призначено будівельно-технічну та земельно - технічну експертизи, проведення яких доручено експертам СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» (юридична адреса: 58023, м. Чернівці, вул. Головна, 119).

Ухвалою суду від 20.11.2023 року за клопотанням судового експерта СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Латковського П.П. витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, юридична адреса: вул. Героїв Майдану, 194а, м. Чернівці: належним чином завірену копію каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки площею 0,1210 га, кадастровий номер :01:002:1437, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

04.04.2024 року до суду повернута ухвала про призначення експертизи з матеріалами справи без виконання у зв`язку з невиконанням обов`язку позивачки по оплаті експертизи.

Ухвалою суду від 04.04.2024 року поновлено провадження зі стадії підготовчого засідання.

27.08.2024 року позивачка ОСОБА_1 надала позовну заяву у новій редакції, яку цього ж дня вручила представнику відповідача адвокатці Ткач В.В.

Ухвалою суду від 16.09.2024 року призначено по справі судові оціночну експертизу колісних транспортних засобів (транспортно-товарознавчу) та будівельно-технічну експертизи, проведення яких доручити експертам СП «Західно-Український Експертно - Консультативний Центр» (юридична адреса: 58023, м. Чернівці, вул. Головна, 119) та зупинено підготовче засідання на час проведення експертизи.

10.12.2024 року до суду надійшли висновок експерта №14/СЕ за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 24.10.2024 року та висновок експерта №205 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 04.12.2024 року.

Ухвалою суду від 10.12.2024 року поновлено провадження зі стадії підготовчого засідання.

26.12.2024 року позивачка ОСОБА_1 надала позовну заяву у новій редакції, яку цього ж дня вручила представнику відповідача адвокатці Ткач В.В.

Ухвалою суду від 28.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.30 год. 18.02.2025 року.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

На підтвердження позовних вимог позивачкою ОСОБА_1 та її представником адвокатом Ковалюком М.Г. надано такі докази:

копію рішення Вижницького районного суду від 12.01.2022 року по цивільній справі №713/2762/21 провадження №2/713/69/22 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу та розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований 04.11.2006 року у Іспаській сільській раді Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №34.

Рішення набрало законної сили 14.02.2022 року;

копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , згідно якого 04.06.2013 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки «Opel», модель «Vivaro», тип «вантажний фургон-В», 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

роздруківку оголошення з сайту AUTO.RIA від 07.06.2023 року та від 03.02.2022 року про ринкові ціни на транспортний засобу марки «Opel Vivaro», вантажний, 2004 року випуску;

копії Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.02.2022 року та від 23.06.2023 року, згідно яких земельна ділянка площею 0,121 га, кадастровий номер :01:002:1437, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована у с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, власність приватна;

копію технічного паспорту об`єкту незавершеного будівництва, виготовленого ПП «Підприємство Карпати» на ім`я ОСОБА_1 станом на 18.01.2022 року, згідно якого в с. Іспас Вижницького район розташований незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-І, загальною площею під забудовою основними будівлями 153,20 кв.м. Встановлено наявність таких конструктивних елементів: фундамент (бутобетон) - готовність 100%; стіни (цегла) - готовність 100%; перегородки (цегла) готовність 50%; перекриття (монолітне) готовність 100%; підлога (бетон) готовність 50%; покрівля (метало-черепиця) готовність 100%. Повідомлення про початок виконання будівельних робіт ЧВ 99 від 16.08.2017 року. Межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1437, площею 0,121 га;

копію витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва з реєстраційним №ТІ01:8039-2769-7214-7959 від 24.01.2022 року, згідно якого на земельній ділянці площею 0,121 га з кадастровим номером :01:002:1437 (договір оренди без № від 29.06.2017 року) розташований незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу, площа забудови 153,20 кв.м, відсоток готовності 62%, початок будівництва 2017 рік;

копію будівельного паспорту на будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Іспас Вижницького району, виданого 26.07.2017 року Відділом містобудування, архітектури та капітального будівництва Вижницької міської ради на ім`я ОСОБА_2 ;

копію договору оренди земельної ділянки від 29.06.2017 року, укладеного між Вижницькою міською радою (Орендодавцем) та ОСОБА_2 (Орендарем), за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1210 га, кадастровий номер :01:002:1437 для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, строк дії договору 2 роки;

копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №91631733 від 11.07.2017 року, згідно якого 06.07.2017 року на підставі договору оренди без № від 29.06.2017 року проведено державну реєстрацію права ОСОБА_2 оренди земельної ділянки площею 0,121 га, кадастровий номер :01:002:1437, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, строк дії 2 роки;

копію довідки ПП «Підприємство Карпати» від 08.02.2022 року, згідно якої незавершений житловий будинок, який знаходиться в с. Іспас Вижницького району згідно збірника укрупнених показників відновлювальної вартості становить 744 492,00 грн, відсоток готовності становить 62%;

копію Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 06.07.2023 року, згідно якої земельна ділянка площею 0,121 га, кадастровий номер :01:002:1437, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована у с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, власність приватна;

витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-023 від 06.07.2023 року, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1437 становить 221182,84 гривень.

На підтвердження заперечень проти позову та спростування позовних вимог відповідачем ОСОБА_2 та його представником адвокатом Ткач В.В. доказів суду не надано.

Згідно висновку призначеної судом за клопотанням позивачки судової транспортно-товарознавчої експертизи №14/СЕ, складеного 24.10.2024 року судовим експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Родич Ю.П.:

Середня ринкова вартість автомобіля марки «OPEL VIVARO», 2004 р.в., вантажний фургон-В, станом на дату проведення експертизи становить 174130,00 гривень.

Згідно висновку призначеної судом за клопотанням позивачки судової будівельно-технічної експертизи №205, складеного 04.12.2024 року судовим експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Ощипко О.О.:

1. Ступінь (відсоток) будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого у АДРЕСА_1 » становить близько 58% (в правовстановлюючих документах, копії яких наявні в матеріалах справи, відсутня повна адреса об`єкту дослідження, з зазначенням вулиці та номера).

2. Загальна кошторисна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого у АДРЕСА_1 », визначена з урахуванням нормативно-розрахункових показників та вартості (усереднених цін) матеріалів, виробів і комплектів, станом на час проведення експертизи (04.12.2024 року), становить - 1882742,57 грн, в тому числі: ПДВ (податок на додану вартість) - 313790,43 грн; вартість використаних будівельних матеріалів, виробів і комплектів - 1227081,43 грн; вартість проведених будівельних робіт - 341870,71 гривень.

Вирішуючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу суд застосовує такі норми права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (п.1).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У статті 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч.1 ст.10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20.05.2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява №22603/02); від 25.06.1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), №25701/94, §79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), №43622/98, §43, ECHR 2001-II).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст.190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст.181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма ч.3 ст.368 ЦК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст.70 СК України).

У ч.2 ст.372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у ст.331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до вимог ст.ст.328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України у постановах від 18.11.2015 року справі №6-388цс15, від 27.05.2015 року у справі №6-159цс15 та від 16.12.2015 року у справі №6-2710цс15, і підстав для відступу від них немає, що відображено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 року по справі №511/2303/19 провадження №14-56цс22.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у цій постанові відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16, про те, що оскільки спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, є підстави для визнання за позивачкою права на частину спірного об`єкта незавершеного будівництва.

Також суд враховує, що статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17 та від 11.04.2019 року у справі №339/116/16-ц, а також у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 18.06.2018 року у справі №711/5108/17, від 09.06.2021 року у справі №750/8628/18, від 05.07.2021 року у справі №591/692/19, та багатьох інших постановах Верховного Суду, практика якого у цій категорії справ є сталою.

Крім того, суд враховує викладений у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №565/495/18 правовий висновок, згідно якого - поділ майна подружжя здійснюється таким чином:

по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (ст.70 СК України);

по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (ст.71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З наданих позивачкою та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що:

- сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року до 14.02.2022 року;

- 04.06.2013 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі і за їх спільні кошти, зареєстровано право власності відповідача ОСОБА_2 на транспортний засіб марки «Opel», модель «Vivaro», тип «вантажний фургон-В», 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , середня ринкова вартість якого станом на 24.10.2024 року (час проведення експертного дослідження) становила 174130,00 грн;

- у 2017 році, тобто під час перебування сторін у шлюбі і за їх спільні кошти, розпочато будівництво спірного об`єкту незавершеного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1 ;

- спірний об`єкт незавершеного будівництва не є самочинним будівництвом, розташований на земельній ділянці площею 0,121 га, кадастровий номер :01:002:1437, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована у с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, яка на підставі договору оренди без № від 29.06.2017 року передана в оренду строком на 2 роки відповідачу ОСОБА_2 , наявний будівельний паспорт та повідомлення про початок будівельних робіт;

- станом на 04.12.2024 року (час проведення експертного дослідження) будівництво спірного об`єкту незавершеного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1 не було закінчено готовність 58%, в експлуатацію не здано та не проведено державну реєстрацію права власності;

- станом на 04.12.2024 року (час проведення експертного дослідження) загальна кошторисна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого у АДРЕСА_1 » становить 1882742,57 грн, в тому числі: ПДВ (податок на додану вартість) - 313790,43 грн; вартість використаних будівельних матеріалів, виробів і комплектів - 1227081,43 грн; вартість проведених будівельних робіт - 341870,71 гривень.

Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду дає підстави для висновку, що у 2017 році, тобто в період шлюбу, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 за спільні кошти та спільною працею розпочали будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , але його будівництво не завершили (готовність 58%), в експлуатацію не здали та не зареєстрували право власності на нього.

Доказів протилежного відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Ткач В.В. у встановлений судом строк не надали, а отже не спростували презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте сторонами в період шлюбу.

Тому виходячи з презумпції спільності права власності подружжя та принципу рівності часток у майні подружжя, за позивачкою ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , перелік яких викладений у висновку експерта №205 від 04.12.2024 року.

Тому позовна вимога ОСОБА_1 в частині поділу будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими спорудами підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 в частині поділу транспортного засобу, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

А відповідно до ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частинами 1 та 2 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1 ст.365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК України).

Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20, згідно якого - загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни).

Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства.

Тому приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі ст.365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

З наданих позивачкою та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що:

- транспортний засіб марки «Opel», модель «Vivaro», тип «вантажний фургон-В», 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний сторонами у період зареєстрованого шлюбу та за їх спільні кошти, а отже є спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і кожен з них має право на його 1/2 ідеальну частку;

- транспортний засіб зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , перебуває у його користуванні і враховуючи відносини сторін, спільне користування ним неможливе;

- середня ринкова вартість транспортного засобу станом на 24.10.2024 року (час проведення експертного дослідження) становила 174130,00 гривень.;

- транспортний засіб є неподільною річчю, але позивачка ОСОБА_1 згідна одержати від відповідача ОСОБА_2 матеріальну компенсацію за належну їй 1/2 ідеальну частку у ньому, тобто у розмірі 87065,00 гривень.

Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище нормами матеріального права та правовим висновком Великої Палати Верховного Суду дають підстави для висновку, що транспортний засіб підлягає поділу між сторонами шляхом виділення його у власність відповідача, стягнення з нього на користь позивачки вартості його 1/2 частки та припинення її права власності на вказану частку.

Тому позовна вимога ОСОБА_1 в частині поділу транспортного засобу підлягає задоволенню.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме:

по сплаті судового збору у розмірі 8052,00 грн (квитанція №0.0..1 від 22.06.2023 року;

за проведення судових транспортно-товарознавчої та будівельно-технічної експертиз у загальному розмірі 16611,00 грн (квитанція №0.0..1 від 23.10.2024 року на суму 3864,00 грн та квитанція №0.0..1 від 23.10.2024 року на суму 12747,00 грн).

На підставі викладеного, статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97ВР, ст.ст.3, 8, 41, 129 Конституції України, ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321, 331, 364, 365, 368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 63, 69-72 СК України, керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-82, 133, 134, 140, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, виробів і комплектів, використаних в будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку садибного типу літ. «А-І», який розташований на земельній ділянці площею 0,121 га, кадастровий номер :01:002:1437, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , зазначених у висновку судової будівельно-технічної експертизи №205, виготовленого 04.12.2024 року судовим експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Ощипко О.О.

Визнати транспортний засіб марки «Opel», модель «Vivaro», тип «вантажний фургон-В», 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Виділити транспортний засіб марки «Opel», модель «Vivaro», тип «вантажний фургон-В», 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 у приватну власність ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Opel», модель «Vivaro», тип «вантажний фургон-В», 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 - 87065,00 грн (вісімдесят сім тисяч шістдесят п`ять гривень 00 коп.) та припинити право власності ОСОБА_1 на вказану частку.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 судові витрати:

по сплаті судового збору у розмірі 8052,00 грн (вісім тисяч п`ятдесят дві гривні 00 коп.);

за проведення транспортно-товарознавчої та будівельно-технічної експертиз у загальному розмірі 16611,00 грн (шістнадцять тисяч шістсот одинадцять гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя Іван ПИЛИП`ЮК