Справа № 752/4308/25
Провадження № 6/752/253/25
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Слободянюк А.В., за участю секретаря Крушельницької Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Танащук Олесі Миколаївни про примусове проникнення до житла боржника,-

в с т а н о в и в :

Державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кедик Танащук О.М. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання зазначено, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області №688/3324/22 від 23.06.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 886709,06 грн., з яких: 850381,90 - сума основного боргу, 36327,16 грн. - 3% річних. 10.08.2023 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстрована квартира АДРЕСА_2 . 10.08.2023 державним виконавцем у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову арешт майна боржника, інформацію про який внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (номер запису 54191499). 24.12.2024 та 15.01.2025 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_3 з метою опису майна боржника, двері квартири не відчинили, про що складено акти державного виконавця.

Боржник до відділу для надання пояснень з приводу невиконання виконавчого документа не з`явиляється, що свідчить про умисне не виконання рішення суду. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В обґрунтування своїх доводів державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Танащук О.М. надав такі докази: заяву ОСОБА_2 про примусове виконання рішення та виконавчий лист, виданий Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 23 червня 2023 року у справі №688/3324/22, постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржника, згідно з яким боржнику ОСОБА_1 належить на праві власності кв. АДРЕСА_2 .

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага, що зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 ст. 439 ЦПК України, якою унормоване вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Отже, наведені законодавчі норми передбачають можливість примусового проникнення до житла боржника - фізичної особи, при виконанні судових рішень, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла такого боржника. Державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При цьому, наведені положення також свідчить про те, що законодавець передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

При цьому суд враховує, що примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Обґрунтовуючи необхідність у примусовому проникненні до житла боржника ОСОБА_1 , виконавцем у поданні зазначено про те, що ним був здійснений вихід за адресою місця проживання боржника, однак двері квартири не відчинили.

Отже, виконавцем в обґрунтування необхідності (надання судом дозволу) примусового проникнення до житла, зазначено про безрезультатність вжитих ним заходів щодо виходу останнім за адресою місця проживання боржника, у зв`язку із чим складено акти.

Однак, в матеріалах справи відсутні акти, на які посилається заявник як і будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу державного виконавця до свого житла, а також будь-які докази щодо вчинення державним виконавцем виконавчих дій, які були спрямовані на звернення стягнення на майно боржника та/ або звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Наведене свідчить про те, що державний виконавець не використав усі інші можливі спроби виконати рішення суду без примусового проникнення до житла, оскільки не позбавлений можливості звернути стягнення на майно боржника та/ або звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а звернення до суду з цим поданням є передчасним та за встановлених обставин жодним чином не виправдовує обмеження права боржника на недоторканість житла.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.353-355, 439 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Подання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Танащук Олесі Миколаївни про примусове проникнення до житла боржника залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя А.В. Слободянюк