КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/895/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зінченка Данила Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року у складі судді Ільєвої Т.Г.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу сплаченого на підставі попереднього договору,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила: cтягнути з ОСОБА_2 аванс в розмірі 239 573 грн 54 коп, сплачений на підставі попереднього договору від 03 грудня 2019 року та стягнути з ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 2 395 грн 74 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 03 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник Є.В. і зареєстрований у реєстрі за № 153, згідно умов якого сторони погодилися в подальшому укласти договір купівлі-продажу квартири та договір купівлі-продажу автостоянки (з передачею у власність (продажом) ОСОБА_2 та прийняттям у власність (купівлею) квартири АДРЕСА_1 , та автостоянки № 20, розташованої на першому поверсі підземної автостоянки по АДРЕСА_2 позивачці.

Однак, відповідачем не були виконанні вимоги даного договору, що, на думку позивачки, порушило її права та змусило звернутись до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Зінченко Д.В. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року та прийняти нове яким позов задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заочним рішенням Печерського районного суд м. Києва від 02 червня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 . Рішення примусово виконане в процесі виконавчого провадження № 67437077. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скаржниця зазначає, що в одній і тій самій справі, одним і тим самим суддею першої інстанції на підставі одних і тих самих доказів було ухвалено два абсолютно протилежних рішення, після того як перше рішення вже було виконано повністю в порядку виконавчого провадження № 67437077 від 08 листопада 2021 року.

Посилається на те, що в матеріалах справи наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно якої майно, яке позивачка намагалися придбати, що було предметом попереднього договору й за яке позивачка сплатила аванс в розмірі 10 000 доларів США було відчужене відповідачем на користь третьої особи шляхом дарування, що свідчить про те що відповідач взагалі не збирався продавати це майно.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не з`ясував обставин і не обґрунтував свій висновок за яким довідка, яка видана лікарем, що має ліцензію МОЗ не є медичним документом.

Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності інформації про те, коли проводилися реабілітаційні заходи позивачці не відповідають фактичним обставинам справи й спростовуються самою довідкою в якій зазначено що позивачка відвідувала реабілітаційні заходи три дні 29 січня 2020 року, 30 січня 2020 року, 31 січня 2020 року встановлений діагноз і надані рекомендації.

Крім того зазначено, що судом не враховано п. 3 попереднього договору відповідно до якого позивачка мала зобов`язання здійснити попередню оплату на банківські реквізити відповідача із призначенням платежу саме «попередня оплата». Тобто суд попередню оплату, яка є авансом визнав штрафною санкцією.

Оскільки, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, сплачені позивачкою кошти за попереднім договором є авансом і підлягають поверненню.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Причепа в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що позивачка не надала жодного спростування обставин, встановлених судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить жодних обґрунтованих підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні адвокат Причепа Т.В. в інтересах ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.

Разом з тим, колегія суддів визнає причину неявки представника позивача не поважною з підстав відсутності доказів на підтвердження вказаних адвокатом Зінченком Д.В. у клопотанні обставини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зі справи убачається, що 03 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник Є.В. і зареєстрований у реєстрі за № 153, згідно умов якого погодилися в подальшому укласти договір купівлі-продажу квартири та договір купівлі-продажу автостоянки з передачею у власність (продажом) ОСОБА_2 та прийняттям позивачем у власність (купівлею) квартири АДРЕСА_2 та автостоянки № 20, розташованої на першому поверсі підземної автостоянки по АДРЕСА_2 (а.с. 6-9 т.1).

Згідно п. 2. Попереднього договору сторони зобов`язалися укласти основний договір-1 та основний договір-2 до 27 грудня 2019 року.

Згідно умов п. 3. Попереднього договору протягом 1 (одного) робочого дня з моменту укладання та нотаріального посвідчення цього договору на підтвердження наміру придбати квартиру позивач зобов`язана перерахувати відповідачу суму в гривнях 239 573 грн 54 коп, що є еквівалентом 10 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення попереднього договору. Сторони домовилися про те, що в момент розрахунків за основним договором-1, попередню оплату буде враховано у належному відповідачу платежі за основним договором-1. У разі не перерахування попередньої оплати в строки, що визначені в цьому договорі, цей попередній договір автоматично припиняє свою дію.

На виконання умов попереднього договору, 03 грудня 2019 року на банківський рахунок відповідача, що зазначений в п. 3. Попереднього договору, позивачем було перераховано авансом кошти в сумі 239 573 грн 54 коп, що підтверджується квитанцією АТ КБ "Приватбанк" № RC_R7MS85L1607WWTSAF3FE (а.с. 18 т.1).

15 січня 2020 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Попереднього договору, укладеного 03 грудня 2019 року, згідно умов якого сторони змінили дату укладання Основного договору-1 та Основного договору-2 та зобов`язалися укласти основні договори не пізніше 31 січня 2020 року (а.с. 19-20 т.1).

Крім того, в Договорі про внесення змін зазначено, що ОСОБА_2 повідомляє ОСОБА_1 про заплановану дату укладення Основного договору-1 та Основного договору-2 за 1 (один) день до дати їх укладення шляхом направлення повідомлення відповідач з електронної адреси: на електрону адресу позивачки: ІНФОРМАЦІЯ_1 з вказівкою дати укладення та часу.

У разі неотримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 повідомлення про укладення Основного договору-1 та Основного договору-2 до тридцять першого січня дві тисячі двадцятого року вважається, що Основний договір-1 та Основний договір-2 мають бути укладені тридцять першого січня дві тисячі двадцятого року.

Убачається, що о 14 год. 30 січня 2020 року ОСОБА_2 виконуючи свої обов`язки, передбачені попереднім договором, з`явився в офіс приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Коберник Є.В, місце розташування робочого місця якого: м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 7 для підписання Основного договору - 1 та Основного договору - 2. Разом із тим, позивачка, в зазначений час та в зазначене місце не прибула, згідно нотаріально посвідченої заяви відповідача на його дзвінки та повідомлення не відповідала (а.с. 128 т.1).

Як підставу своєї неявки для підписання договорів позивачка вказала, що напередодні зустрічі з відповідачем у нотаріуса, вона відчула черговий нестерпний біль у спині, який одразу ж поширився по всій нозі, в результаті чого була позбавлена можливості пересуватися.

На підтвердження вказаного ОСОБА_1 надала довідку, видану ФОП ОСОБА_3 про те, що протягом трьох днів, з 29 січня 2020 року по 31 січня 2020 року вона проходила реабілітаційні заходи в медичному центрі "Левмед" в Київській клінічній міській лікарні № 10 (а.с. 21).

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 претензію, у якій просила повернути їй сплачений на підставі попереднього договору від 03 грудня 2017 року аванс в розмірі 239 573 грн 54 коп (а.с. 22-23 т.1).

25 лютого 2020 року у відповідь на претензію відповідач повідомив, що попереднім договором передбачені штрафні санкції за порушення умов Попереднього договору та ухилення від укладення основних договорів купівлі-продажу нерухомого майна й враховуючи вину позивачки у їх не укладенні попередня оплата на підставі абз. 2 п. 10 попереднього договору вважається штрафною санкцією й поверненню не підлягає. (а.с. 24-25 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачкою не доведено, що вона повідомляла про неявку на погоджену дату підписання та не клопотала про перенесення дати укладення основних договорів чи іншим чином намагалася врегулювати питання їх укладення, а зазначені причини неявки на укладення договорів судом визнано неповажними.

З такими висновками колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Як установлено матеріалами справи, у визначений у договорі про внесення змін до попереднього договору, укладеного 03 грудня 2019 року строк до 30 січня 2020 року, Основний договір - 1 та основний договір - 2 не було укладено.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Так із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов`язання, які врегульовані ст. 635 ЦК України.

В той же час умовами попереднього договору передбачено застосування забезпечення виконання зобов`язань, а саме неустойки у виді штрафу, що обумовлено у пунктах 7 та 8 попереднього договору.

Припинення встановленого попереднім договором зобов`язання відповідно до приписів ч. 3 ст. 635 ЦК України не припиняє умов попереднього договору щодо застосування визначеного сторонами виду забезпечення виконання зобов`язання, у даному випадку штрафу.

Відповідна судова практика є усталеною, постанова Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 607/15301/18.

Зокрема, у наведеній постанові суду касаційної інстанції зазначено, що у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.

Водночас відповідно до положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.

Умовами попереднього договору, що є предметом цього спору передбачено відповідальність як покупця, так і продавця.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до абз. 2 п. 10 попереднього договору від 03 грудня 2019 року в разі ухилення Сторони-2 від укладення Основного договору -1 та Основного договору - 2 та не укладення таких в строк, визначений у п. 2 цього Попереднього договору, попередня оплата, яка сплачена Стороною-2 по цьому Попередньому договору залишається у власності Сторони-1 в якості штрафних санкцій (штрафу) та не повертається Стороні -2 (а.с. 8 т.1).

Даний пункт не може трактуватися будь-яким іншим чином, ніж таким, що підтверджує факт залишення коштів у відповідача, які є штрафом за ухилення укладення договорів.

При цьому колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, позивачка як підставу не прибуття до нотаріуса вказала, що напередодні вказаної події відчула черговий нестерпний біль у спині, який одразу ж поширився по всій нозі, в результаті чого була позбавлена можливості пересуватися, а тому протягом трьох днів: з 29 січня 2020 року по 31 січня 2020 року проходила реабілітаційні заходи в медичному центрі "Левмед" в Київській клінічній міській лікарні №10, через що і не змогла прибути на зустріч.

Разом з тим, з долученої до справи відповіді від 06 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_3 повідомила, що у січні 2020 року вона надавала довідки на вимогу відвідувачів, проте вони не є офіційною медичною документацією й носять виключно інформаційний характер та містили суб`єктивні скарги, з якими звертався відвідувач.

Надані відвідувачами прізвище ім`я по-батькові, дата народження та інша особиста інформація не звірялася з документами, які засвідчують особу. Послуги надавалися на площах, орендованих у КМКЛ№10 (а.с. 189 т.1).

Отже, без належного підтвердження здійснення ФОП ОСОБА_3 медичної практики видана нею довідка не може вважатися медичним документом, яким би було безспірно доведено поважність причин неявки позивачки до приватного нотаріуса для укладення основних договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Крім того у самій же довідці відсутні посилання, що вона є медичним документом і позивачці було здійснено надання саме медичних послуг.

У довідці зазначено, що позивачка відвідувала сеанси реабілітаційних заходів які включали проведення різного роду масажів спини.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом вказаної довідки є безпідставними та спростовуються вищезазначеним.

Колегія апеляційного суду зауважує, що оскільки не укладення основного договору відбулося внаслідок неявки позивачки у визначений день для вчинення основних договорів, тому відповідач має право на утримання сплаченої покупцем суми, саме як суми штрафу, що безпосередньо обумовлено сторонами саме п.3 попереднього договору. Така сума є штрафною, що виконує забезпечувальну функцію.

Незгода ОСОБА_1 з указаним пунктом не є підставою до задоволення позову, оскільки договір підписаний позивачкою особисто й недійсним у судовому порядку не визнавався.

Таким чином, районний суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального закону, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані положення матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Зінченка Данила Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: