Номер провадження 2/754/694/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2025 року Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Гринчак О.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, інфляційних втрат, пені, 3 % річних,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

У вересні 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в розмірі 11357,87 грн, з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 8123,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 559,72 грн, пеня в розмірі 2435,24 грн, 3 % річних в розмірі 239,91 грн. Також позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300,00 грн, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.05.2021 в місті Києві по вулиці Милославській сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки «Ravon», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 754/8994/21 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином було встановлено факт, що відповідач, будучи причетним до настання ДТП, самовільно залишив місце пригоди.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 (відповідача) станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/681104.

Відповідно до Ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ravon», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ, складає 12718,95 грн.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 17.06.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 8123,00 грн (за вирахуванням франшизи в розмірі 2500,00 грн).

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 17.06.2021, а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 8123,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18.06.2021.

Позивач вказує, що на підставі підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу 8123,00 грн виплаченого розміру страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Ravon», д.н.з. НОМЕР_2 .

28.08.2023 відповідачу було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів. Однак станом на дату подання позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Таким чином, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не вдалося врегулювати даний спір самостійно.

За період з 05.09.2023 по 29.08.2024 позивач здійснив нарахування інфляційних втрат в розмірі 559,72 грн, пені в розмірі 2435,24 грн, 3 % річних в розмірі 239,91 грн.

Рух справи

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання ухвали до електронного кабінету, що підтверджується відповідною довідкою.

Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ), проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що поштове відправлення вручено відповідачеві та він є повідомлений про розгляду справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

14.05.2021 близько 20-00 год по вул. Милославській, 7 в м. Києві, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Сhevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху не врахувавши дорожньої обстановки та не дотримавшись безпечного інтервалу, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Ravon R-2», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3б,13.1 ПДР.

Також 14.05.2021 близько 20-00 год ОСОБА_1 по вул. Милославській, 7, керуючи автомобілем «Сhevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху став учасником ДТП, після чого залишив місце пригоди.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 754/8994/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/681104.

Відповідно до Ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ravon», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ, складає 12718,95 грн.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 17.06.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 8123,00 грн (за вирахуванням франшизи в розмірі 2500,00 грн).

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 17.06.2021 та матеріалів страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 8123,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18.06.2021.

28.08.2023 відповідачу було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів, оскільки він як винуватець ДТП самовільно залишив місце пригоди (регрес згідно з підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доказів того, що відповідачем виконано вимогу позивача матеріали справи не містять.

Норми права та мотиви суду

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18) міститься такий висновок щодо застосування норм права:

«Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування».

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, тому позивач, як страховик, виплативши потерпілій особі страхове відшкодування у сумі 8123,00 грн, має право стягнення з відповідача вказаної суми.

Тому, позовна вимога Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 8123,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, за період з 05.09.2023 по 29.08.2024 позивач здійснив нарахування інфляційних втрат в розмірі 559,72 грн, 3 % річних в розмірі 239,91 грн.

Суд, перевіривши розрахунок, встановив, що три відсотки річних за вказаний період розраховані позивачем правильно та складають 239,91 грн, однак інфляційні втрати позивачем розраховані з помилкою, оскільки індекс інфляції за вказаний період становить:

- IIc (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) = 1.07531923;

- як наслідок інфляційне збільшення є таким: 8123,00 x 1.07531923 - 8 123,00 = 611,82 грн.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду приписи частини першої статті 13 ЦПК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню в межах заявлених вимог, а саме інфляційні втрати в розмірі 559,72 грн, 3 % річних в розмірі 239,91 грн.

Щодо стягнення пені

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, за своєю правовою природою пеня є неустойкою та видом забезпечення виконання зобов`язань, що має узгоджуватися між сторонами у письмові формі.

Оскільки у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/681104 сторони не встановили такого виду забезпечення виконання зобов`язань як пеня, тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 2435,24 грн немає.

Висновок щодо позовних вимог

У цій справі є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 8123,00 грн, інфляційних втрат в розмірі 559,72 грн та 3 % річних в розмірі 239,91 грн, а всього 8 922,63 грн.

При цьому, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 2435,24 грн є безпідставною, тому не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до частин першої-шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу)».

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано договір про надання професійної правничої допомоги від 22 серпня 2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Стецюрою Ольгою Вікторівною, акт прийому-передачі, наданих послуг від 30 серпня 2024 року на суму 7300,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.01.2018, довіреність 01.01.2024.

В акті прийому-передачі зазначено, що адвокатом виконано такі роботи:

- ознайомлення та аналіз документів страхової справи - 1460,00 грн;

- надання клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань - 730,00 грн;

- складання позовної заяви- 4380,00 грн;

- підготовка додатків, підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи - 730,00 грн.

Всього: 7300,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу є неспівмірними з ціною позову, адже складають 64,27 % від ціни позову. Окрім того, не всі із вказаних послуг, зазначені в акті, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Так, ознайомлення та аналіз документів страхової справи належить до складової зі складання позовної заяви та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правничої допомоги як окрема послуга. Також підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи не належать до професійної правничої допомоги.

Тому, суд доходить висновку, що з урахуванням обґрунтованості та пропорційності (співмірності) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, мають бути відшкодовані витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом частково, тому судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 1903,01 грн (8922,63*2422,40/11357,87).

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, інфляційних втрат, пені, 3 % річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» суму страхового відшкодування у розмірі 8123,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 559,72 грн, 3 % річних в розмірі 239,91 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн та судовий збір у сумі 1903,01 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , місце знаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 20 лютого 2025 року.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК