Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/813/24
Провадження № 2/670/32/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

13 лютого 2025 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Голуба О.Є.

за участю секретаря судового засідання Сікорської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог.

24.10.2024 до суду надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Худняка Віктора Анатолійовича до Віньковецької селищної ради про визнання права на земельну частку (пай), в якій представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 1,61 умовних кадастрових гектарів, за межами с. Зоряне, Віньковецької селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області із земель колишньої спілки селян ім. Шевченка с. Зоряне, Віньковецького району, Хмельницької області.

Позивач з липня 1995 року перебувала у трудових відносинах із спілкою селян ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району (на сьогодні Хмельницький район) Хмельницької області. Зазначає, що вказаний факт підтверджується рядом доказів: архівними довідками, копіями відомостей про нарахування та видачу заробітної плати, показами свідків, та іншими доказами.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995, землі (сільськогосподарські угіддя) колективної власності селянської спілки ім. Шевченка у 1995 року також підлягали паюванню. Всього до пайового фонду який перебував в колективній власності і підлягав розпаюванню увійшло 855,6 гектарів землі відповідно до інформації зафіксованої в Акті на право колективної власності на землю від 28.11.1995, Серія ХМ №022.

Відповідно до п. 2 даного Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, втому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства.

Натомість помилково позивач ОСОБА_2 не була включена до списку що додається до державного Акта на право колективної власності на землю, відповідно не отримала Сертифікату і в подальшому відповідно не отримала належну їй ділянку в приватну власність.

Вказує, що сам факт її права на включення до списку, що додається до державного Акта на право колективної власності на землю та факт її включення (громадянки ОСОБА_2 ) до списків селянської спілки, які мають право на земельну частку підтверджується рядом належних та допустимих доказів, центральне місце серед яких займає протокол № 5 загальних зборів селянської спілки ім. Шевченка (с. Зоряне) від 16.12.1995.

Враховуючи, що сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 не видавався, а також враховуючи що її право на земельну частку (пай) із земель колективної власності, виникло з моменту видачі селянській спілці ім. Шевченка Державного акта на право колективної власності на землю, тобто 28 листопада 1995 року, позивач вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання в судовому порядку права власності на земельну частку (пай) в середньому розмірі по вказаній спілці (в умовних кадастрових гектарах як передбачає законодавство).

Рух справи в суді та позиція сторін у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2024 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Голуба О.Є.

Ухвалою суду від 28.10.2024 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.12.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до розгляду по суті, призначено судове засідання.

Учасники судового процесу у судове засідання, призначене на 14 годину 13 лютого 2025 року не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 12.02.2025 подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, додаткових заяв та клопотань у справі немає.

Представник відповідача Віньковецької селищної ради Лужняк В.О. у підготовче судове засідання не з`явився, однак 11.11.2024 подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника селищної ради, позов визнав та не заперечує проти задоволення.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частини 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст правовідносин.

Позивач ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області, паспорт серії: НОМЕР_1 , виданий Віньковецьким РВ УМВСУ в Хмельницькій області 05.07.1997, РНОКПП: НОМЕР_2 (а.с.4-5).

Дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_4 » і його зміна на прізвище « ОСОБА_5 » підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.10.1996, виданого Зорянською сільською радою Віньковецького району Хмельницької області (а.с.6).

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995, землі (сільськогосподарські угіддя) колективної власності селянської спілки ім. Шевченка у 1995 року також підлягали паюванню.

Відповідно до інформації зафіксованої в Акті на право колективної власності на землю від 28.11.1995 серії ХМ №022 всього до пайового фонду який перебував в колективній власності і підлягав розпаюванню увійшло 855,6 гектарів землі (а.с.8).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 18.09.2024 у відповідь на адвокатський запит надано копію Державного акта на право колективної власності на землю та копію списків членів селянської спілки ім. Шевченка с. Зоряне, проте цим же листом було проінформовано, що громадянці ОСОБА_2 сертифікат на земельну частку (пай) не видавався та не виготовлявся (а.с. 7).

В архівній довідці комунальної установи «Трудовий архів Віньковецької селищної ради» Хмельницького району Хмельницької області № 569 від 07.10.2024 зазначено період роботи громадянки ОСОБА_6 в СС (спілці селян) ім. «Шевченка» с. Зоряне, Віньковецького району, Хмельницької області, заробітну плату і трудовий стаж (а.с.9).

Зокрема, вищевказаною довідкою підтверджуються, що гр. ОСОБА_6 (так зазначено а архівних документах) отримувала заробітну плату та відповідно їй зараховувався трудовий стаж, в спілці селян ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області з липня 1995 року по листопад 1995 року включно. В архівній довідці вказано суму отриманої заробітної плати та вихододні помісячно за увесь вказаний період року. Накази та протоколи по даному фонду відсутні. Підстава Фонд №90 відомості нарахування і видачу зарплати 1995 року.

Також до архівної довідки № 569 від 07.10.2024 комунальною установою «Трудовий архів Віньковецької селищної ради» надано помісячні відомості нарахування і видачу зарплати за період роботи ОСОБА_6 в спілці селян ім. «Шевченка» з липня по грудень місяць 1995 року включно. У зазначених відомостях за дані місяці позивач зазначена під №414 (а.с.10-16).

Крім того, згідно архівної довідки комунальної установи «Трудовий архів Віньковецької селищної ради» Хмельницького району Хмельницької області № 680 від 19.11.2024 гр. ОСОБА_6 отримувала заробітну плату та відповідно їй зараховувався трудовий стаж, в спілці селян ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області також у 1996 році (а.с.41).

Також в помісячних відомостях нарахування і видачу зарплати за період роботи ОСОБА_6 в спілці селян ім. «Шевченка» з липня по грудень місяць 1995 року за дані місяці позивач зазначена під № 380 (а.с.43-49).

Як вбачається з протоколу № 5 від 16 грудня 1995 року в ньому відображено розгляд питання загальних зборів селянської спілки, яким затверджений список осіб, що мають право на земельну частку (пай). В свою чергу у вказаному списку зазначено дошлюбне прізвище ім`я по-батькові позивача « ОСОБА_6 » (а.с.17-20).

Водночас з не встановлених судом причин сертифікат на отримання землі із земель колективної власності спілки ім. «Шевченка», як і земельної ділянки (пай) в приватну форму власності ОСОБА_7 так і не було надано.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за № 29-22- 0.502-3268/2-24 від 26.09.2024 надано інформацію, що згідно документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) в селянській спілці ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області, середній розмір в умовних кадастрових гектарах становить 1,61 га (а.с.21).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала показання, що вона працювала в селянській спілці ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області, ще з 1985 року. З 1993 по 1995 рік перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Разом з позивачем ОСОБА_1 працювала з літа 1995 по 1998 рік в садово-городній бригаді, а пізніше і в рільничій бригаді селянської спілки ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області. В 1998 році ОСОБА_6 перебувала в відпустці по догляду за дитиною після виходу з якої продовжувала працювати у спілці до 2004 року, моменту коли спілка розпалася. Знає, що в кінці 1995 року були загальні збори в селянській спілці ім. «Шевченка» на яких затверджували списки хто має право на пай, чому не дали позивачу пай, яка фактично працювала з літа 1995 року не знає. Зазначила, що їй не відомо факти коли б працівники в селянській спілці працювали лише декілька місяців, оскільки іншу роботу знайти на той час було важко, тому, працювали постійно.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надала показання, що вона працювала в селянській спілці ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області з 1991 року. Підтвердила, що позивач ОСОБА_2 працювала в селянській спілці з літа 1995. Спочатку вона працювала в садово-городній бригаді, а пізніше на осінь дану бригаду об`єднали до рільничої бригади де вони разом продовжили працювати. Пригадує, що позивач працювала в селянській спілці весь час до поки спілку не закрили. Також зазначила, що якщо в працівника було недостатньо вихододнів у зв`язку з відсутності роботи на полі в зимовий період то зарплату не оплачували, але працівник залишався оформленим, його не звільняли з селянської спілки. Їй не відомо чому позивач не отримала земельну частку (пай) можливо потрібно було писати додаткову заяву.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала показання, що вона працювала в селянській спілці ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області з 1994 року спочатку на посаді агронома, а пізніше бригадиром рільничої бригади. Підтвердила, що позивач ОСОБА_1 з 1995 року постійно працювала в селянській спілці в садово-городній бригаді, а потім у рільничій бригаді. Коли не було роботи в спілці людей не звільняли, а лише не платили заробітну плату. Зазначила, що заробітну плату оплачували окрім грошей також продукцією та сировиною. Чому позивач, яка постійно працювала, а ж до закриття селянської спілки, не отримала пай не знає, оскільки давали усім хто працював та пенсіонерам спілки.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні надав показання, що працював в селянській спілці ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області з 1989 року на посаді головного бухгалтера. В 1995 році проводили розпаювання земель, затверджували та подавали списки членів селянської спілки, які мали право на земельну частку. Він входив до членів комісії по визначенню земельної частки членів селянської спілки. Підтвердив, що інших працівників окрім позивача з прізвищем іменем по-батькові - ОСОБА_6 у даній селянській спілці не було. ОСОБА_6 є саме особою позивачем ОСОБА_1 , яка працювала в селянській спілці. В який конкретно рік прийшла працювати позивач не пригадує, однак пам`ятає, що вона працювала постійно в даній спілці, без будь-яких звільнень та подальших поновлень на роботі. Зазначив, що сезоні працівники, коли не було роботи в полях, не звільнялися зі спілки, а залишалися оформленими працівниками. Відповідно могло не вистачати деяким працівникам вихододнів. В трудовий стаж зараховували тим хто відпрацьовував за рік 180 днів. Крім того, зазначив, що зарплата в ті часи виплачувалася також бартером у вигляді зерна та іншої продукції за відповідними цінами, що діяли в той час.

Зазначив, що працівники бригад, які працювали постійно, де і робила позивач, обов`язково були і членами спілки (колгоспу). Всі працівники, які працювали постійно були також і членами спілки.

Також підтвердив, що в протоколі № 5 від 16 грудня 1995 року відображено розгляд питання загальних зборів спілки, яким і був затверджений список осіб, що мають право на земельну частку (пай) та те, що він був членом комісії по визначенню земельної частки членів селянської спілки. Зазначив, що земельна частка надавалася всім працівникам в господарстві станом на день передачі землі в колективну власність - 10 грудня 1995 року, а також пенсіонерам, які вийшли на пенсію з колективного господарства, та тим хто знаходиться на службі в армії і що до цього працювали постійно в колективному господарстві.

Оскільки позивач на момент передачі землі в колективну власність працювала у селянській спілці, була членом селянської спілки та у вказаному списку затвердженому протоколом загальних зборів зазначено прізвище ім`я по-батькові позивача (на той час - « ОСОБА_6 »), тому, вважає, що позивач має право на земельну частку (пай). З яких причин позивач не була включена у список до Державного акта на право колективної власності на землю йому не відомо.

Застосоване судом законодавство. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. 77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 22 та частини другої статті 23 Земельного кодексу України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами), зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності, через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.95 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 27 серпня 2014 року у справі №6-12823св14, зазначено, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право за земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

В постанові Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 7171/641/18 передбачено, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

В постанові від 17.03.2020 у справі № 396/1683/18-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду зазначив, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З аналізу наведеного, відповідно до усталеної практики Верховного Суду член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельні частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 2 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з липня 1995 року перебувала у трудових відносинах та була членом селянської спілки ім. «Шевченка» с. Зоряне Віньковецького району, а також була включена і затверджена загальними зборами спілки до списків членів селянської спілки, які мали право на земельну частку, відповідно до протоколу № 5 загальних зборів селянської спілки ім. Шевченка від 16.12.1995.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач була виключена з членів селянської спілки ім. Шевченка 28.11.1995 на момент передачі державного акта на право колективної власності на землю.

При розгляді справи встановлено, що порушення прав позивача є триваючим. Позивач в 1995 році, у вісімнадцятирічному віці, працюючи у селянській спілці не була обізнана про процес розпаювання земель, отримання спілкою акта про право колективної власності на землю, а також формування і затвердження списків членів селянської спілки, які мали право на земельну частку. За даних обставин позивач не могла довідатись про можливе порушення своїх прав на земельну частку (пай).

Згідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 справа № 383/993/18 (провадження № 61-5798св20), право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Аналогічна позиція висловлена у справі № 181/257/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Судом не встановлено обставин, що про порушення свого права позивач дізналася в момент отримання селянською спілкою ім. «Шевченка» акта на право колективної власності на землю 28.11.1995 чи в момент затвердження загальними зборами спілки списків членів спілки, які мали право на земельну частку, що оформлене протоколом №5 від 16.12.1995.

Судом враховано те, що відповідно до встановлених обставин справи та вимог закону позивач фактично мала право на земельну частку (пай), оскільки була включена і затверджена загальними зборами селянської спілки до списків членів селянської спілки, які мали право на земельну частку, однак з не встановлених причин не була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

З цього часу вказане право позивачки не оспорювалось та припинено не було. Лише при отриманні позивачем копії відповідного державного акта та списків членів селянської спілки ім. «Шевченка» у вересні 2024 року позивач дізналася про невизнання її права за захистом якого вона звернулась до суду.

Враховуючи зазначене вище, та те, що судом, на підставі належних та достатніх доказів, встановлено, що позивач ОСОБА_1 з липня 1995 року будучи членом селянської спілки ім. «Шевченка» (с. Зоряне Віньковецького району) перебувала в трудових відносинах із спілкою, а також була включена і затверджена загальними зборами спілки до списків членів спілки, які мали право на земельну частку, а отже мала право на включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, та отримання відповідного сертифіката на право на земельну частку, тому суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням того, що позивач у поданій заяві від 12.02.2025 просив судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду, залишити за ним, суд вважає за можливе не стягувати судові витрати у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 1,61 умовних кадастрових гектарів, за межами с. Зоряне, Віньковецької селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області із земель колишньої спілки селян ім. Шевченка с. Зоряне, Віньковецького району Хмельницької області.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Віньковецька селищна рада Хмельницької області, , адреса місцезнаходження: Хмельницька область, Хмельницький район, селище Віньківці, вул. Соборної України, буд. 15.

Повне рішення складено 21.02.2025

Суддя О.Є. Голуб