Справа № 346/4438/24
Провадження № 22-ц/4808/299/25
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коломийської міської ради на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2024 року, ухвалене суддею Васильковським В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Коломийської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка склала заповіт на користь позивача ОСОБА_1 .. Даний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 46715606, що підтверджується Витягом про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі № 19334869.

ОСОБА_2 належало на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивачу не було відомо про вказаний заповіт, протягом тривалого часу він перебував на заробітках в Російській Федерації, про наявність заповіту позивач дізнався в кінці 2015 року від своєї дочки ОСОБА_3 , яка проживала разом з ОСОБА_2

06.03.2024 р. приватний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском 6-місячного строку на прийняття спадщини.

Позивач посилався на поважність причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки йому не було відомо про заповіт, а також не знав про наявність правовстановлюючого документу померлої на нерухоме майно, тривалий час в 2010-2017 роках перебував за межами України .

Просив визначити йому додатковий строк у 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2024 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача заступник міського голови Коломийської міської ради Михалушко З.М. подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів підстав позову. З обставин справи вбачається, що у ОСОБА_1 фактично не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, він з власної в волі не скористався правом на прийняття спадщини, тому відсутні праві підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з незнанням спадкоємця про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею прав, що випливають із спадкування.

Після смерті ОСОБА_2 не було спадкоємців, тому Коломийська міська рада як територіальна громада має право на визнання спадщини відмерлою, і встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спірної спадщини прямо стосуються інтересів ради.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не визнав доводи апеляційної скарги, а рішення суду, ухвалене з дотриманням вимог закону, просив залишити без змін. Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, оскільки з обставин справи об`єктивно вбачається, що позивач не знав про існування заповіту, і причини пропуску строку звернення до нотаріуса є поважними, тому суд виніс обгрунтоване законне рішення.

Представник відповідача, позивач та його представник до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи , не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому що позивачем рішення суду по суті оскаржується тільки в частині відмови у встановленні факту не проживання спадкоємців з померлою на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . (а.с. 8).

На підставі договору дарування від 16.06.1990 року ОСОБА_2 , належало на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 76103039 від 06.03.2024 року, приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Маркеловою І.М., зареєстровано спадкову справу № 72105857 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Як вбачається із заповіту від 08.04.2009 року, ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, яке буде їй належати, з чого б воно не складалось, і де б воно не знаходилося і взагалі все те, на що вона за законом буде мати право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 17).

У Спадковому реєстрі 08.04.2009 року приватним нотаріусом Трачук Л.В. зареєстровано заповіт № 46715606 ОСОБА_2 (а.с. 20).

Постановою від 06.03.2024 року, приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Маркеловою І.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця не було подано заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 18-19).

З інформаційного повідомлення від 06.03.2024 року вбачається, що у реєстрі територіальної громади м. Коломия, що ведеться управлінням «Центр надання адміністративних послуг», з 04.04.2016 року, відсутня інформація щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.04.2015 року. Разом з тим повідомлено, що за відомостями будинкової книги станом на 01.04.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 21).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача. Коли померла ОСОБА_2 , він був на заробітках в РФ. Про те, що померла залишила заповіт, ніхто не знав. Заповіт свідок випадково знайшла в будинку померлої.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював у нього в будівельній бригаді. Вони виконували роботи по будівництву різних об`єктів у РФ протягом 2013-2018 років. Приїжджали в Україну лише взимку на свята.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що перебування позивача за межами України, що підтверджено показами свідків, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини за законом.

Ще однією поважною причиною суд вважав необізнаність позивача про наявність заповіту.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Отже, встановивши, що позивач з поважних причин (перебування на заробітках за кордоном України) пропустив строк для прийняття спадщини з моменту відкриття спадщини 01 квітня 2015 року й до спливу шестимісячного строку для звернення до нотаріуса з відповідною заявою, суд першої інстанції мав дослідити всі об`єктивні та істотні перешкоди, які тривали після спливу цього строку 01 жовтня 2015 року до моменту його звернення до нотаріуса 06 березня 2024 року і унеможливлювали прийняти спадщину за заповітом.

Натомість позивач доводив тільки обставини його перебування на заробітках за кордоном України протягом 2015-2018 років, при тому, що про існування заповіту на його користь йому стало відомо в кінці 2015 року.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини.

Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд.

Тож відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту.

Аналізуючи заперечення позивача проти апеляційної скарги, необхідно зауважити, що у спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності втручання у право власності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.

Але позивач спадщину за заповітом не приймав.

Велика Палата Верховного Суду в постанові №685/5757/23 від 26.06.2024 року висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

У справі, що переглядається, позивач з 2015 року до 2024 року не намагався скористатися власними правами стосовно прийняття спадщини. При цьому обгрунтував певними причинами для пропуску подання заяви про прийняття спадщини тільки частину такого значного періоду часу.

У вищевказаній постанові Верховний Суд також наголошує, що після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

Згідно з правовим висновком постанови №685/5757/23 Великої Палати Верховного Суду необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

ОСОБА_1 в позовній заяві вказує, що в кінці 2015 року дізнався про існування заповіту на його ім`я і про наявність майна у власності спадкодавця, але не наводить обставин, які перешкоджали йому звернутися до нотаріальної контори або до суду з цього часу. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, оскільки ніхто не звертався за заявами про прийняття спадщини, тому нотаріус не мала обов`язку перевіряти наявність заповіту, відшукувати спадкоємців. Отже, факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за заповітом за умови невжиття ним жодних активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

За таких обставин вбачається, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення суду про наявність підстав для задоволення позову є передчасним та необґрунтованим.

Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Коломийської міської ради задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2024 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Коломийської міської ради у відшкодування судових витрат 1816,8 грн

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 19 лютого 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

В.М.Луганська