Номер провадження № 2/521/1130/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.

за участі:

представника позивачів Смокіна П.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі №204, в м. Одеса, клопотання представника відповідача адвоката Ковиршина В.В. про визнання аудіофайлу недопустимим та неналежним доказом, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання договору удаваним, скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання договору недійсним, визнання права власності.

Від представника відповідача адвоката Ковиршина В.В. до суду надійшло клопотання про визнання аудіофайлу недопустимим та неналежним доказом, а саме просить визнати аудіофайл, наданий позивачами, як доказ, та розміщений на диску, доданому до позовної заяви, недостовірним. Виключити зазначений аудіофайл із числа доказів та розглядати справу на підставі інших наявних доказів.

Представник позивачів заперечував проти задоволення даного клопотання.

Відповідач ОСОБА_1 залишив розгляд даного питання на розсуд суду.

Треті особи в підготовче засідання не з`явились, про місце та час його проведення повідомлені належним чином, причини неявки не повідомляли.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає що клопотання не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Відповідно до вимог ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер.

Загальний характер допустимості означає, що по всіх справах, незалежно від їх категорії, повинна дотримуватися вимога про отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів (іншими словами, дотримання процесуальної форми доказування). Порушення цих вимог приводить до неприпустимості доказів.

Спеціальний характер допустимості - це правила, що передбачають використання чітко визначених законом доказів для встановлення певних обставин справи (позитивна допустимість) або забороняють використання певних доказів (негативна допустимість).

Допустимість судових доказів необхідно розглядати в широкому і вузькому значенні. Допустимість доказів в широкому сенсі означає, що будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, можуть бути отримані на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допустимість доказів у вузькому значенні конкретизується в нормах матеріального права.

Визнання доказу недопустимим - це не обов`язок, а право суду. Існує спеціальне правило, відповідно до якого суд може, виходячи з обставин справи і ходу її розгляду, визнавати недопустимим той або інший доказ.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише під час прийняття рішення по справі. Недопустимість доказу не є очевидною. Особа, яка подала заяву, повинна подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Згідно ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Тобто, зважаючи на ч. 4 ст. 265 ЦПК України, питання щодо недопустимості доказів вирішується під час ухвалення рішення суду.

Беручи до уваги, що зазначений аудіофайл для суду не має заздалегідь встановленої сили, і оцінюється судом разом із іншими доказами, питання щодо належності та допустимості зазначеного аудіофайлу в по даній справі буде вирішуватися судом після його дослідження в судовому засіданні, в зв`язку з чим суд відмовляє представнику відповідача у заяві про визнанні доказу недопустимим, як передчасної та вирішення якої буде відбуватись під час ухвалення судового рішення.

Крім того, представник відповідача в своїй заяві посилається на п. 11 статті 83 ЦПК України, у якому зазначено, що у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумніви щодо його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів та розглядати справу на підставі інших доказів.

Однак зважаючи на те, що ініціювати питання про виключення документа з числа доказів вправі тільки та особа, яка його подала, суд приходить висновку, що заява представника відповідача про виключення із числа доказів аудіофайлу, який долучений представником позивачів, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 83 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Ковиршина В.В. про визнання аудіофайлу недопустимим та неналежним доказом у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання договору удаваним, скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання договору недійсним, визнання права власності - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 21.02.2025 року.

Суддя: Д.Д. Громік