ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/341/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/8177/24 Категорія: 305010900 Стеценко О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Гладиш О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2024 року про залишення без розгляду клопотання про заміну неналежного відповідача у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «НВФ «Урожай» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» несплачене страхове відшкодування у сумі 35 980,75 грн., стягнути з ОСОБА_3 франшизу в сумі 3 200,00 грн., моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.; стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору у сумі 2 422,40 грн. та витрати за проведення експертизи у сумі 4 200,00 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 26.09.2024.

04.12.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про поновлення строку на подання клопотання про заміну відповідача та клопотання про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2024 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення із клопотанням про заміну відповідача.

Клопотання ОСОБА_2 про заміну неналежного відповідача залишено без розгляду.

Залучено до участі у справі КП «Наш Дім Леськи» Леськівської сільської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу про поважність причини пропуску строку на звернення з клопотанням про заміну відповідача. Крім того, позивачем взагалі не наведено жодної причини, за якої він пропустив строк для звернення із відповідним клопотанням.

Клопотання позивача про поновлення пропущеного строку містить лише посилання на норми статей 2, 12, 43, 127 ЦПК України.

За таких обставин, підстав для поновлення строку на подання клопотання про заміну відповідача не вбачається.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 , в особі свого представника Блізнєцова Є.А., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просила ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про факт виконання ОСОБА_3 трудових обов`язків стало відомо лише 05.11.2024 року. В свою чергу навіть копія наказу № 4 від 31.01.2024 року «Про прийняття на роботу», який надано стороною відповідача було отримано позивачем лише 26.09.2024 року засобами поштового зв`язку разом із відзивом, але такий доказ не підтверджував факт виконання трудових обов`язків.

Звернуто увагу, що позивач та її представник протягом усього часу здійснював всі можливі заходи для встановлення належного відповідача. Самостійно здійснював запити, попри те, що сторони у справі їх ігнорували.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Попова І.П. вказала, що в клопотанні про заміну неналежного відповідача, ні в клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку, представник позивача не зазначав про наявність підстав для заміни неналежного відповідача, які передбачені саме ч. 3 ст. 51 ЦПК України, а саме, що позивач не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з юридичною особою, яка на відповідних правових підставах використовувала транспортний засіб під час ДТП, яка трапилася 26.03.2024 року в м. Черкаси.

Крім того, в протоколі від 26.03.2024 серії ААД №703331, який складено відносно ОСОБА_3 за фактом порушення ПДР України, внаслідок чого трапилась ДТП за участі транспортного засобу позивача, зазначено, що ОСОБА_3 працює в КП «Наш дім Леськи».

В апеляційній скарзі представник позивача вказує, що ним був встановлений факт виконання відповідачем 2 трудових обов`язків під час ДТП 05.11.2024 року, проте клопотання про заміну неналежного відповідача подано лише 04.12.2024 року.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження№14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17 (провадження №12-280гс18).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 (провадження №61-9953св20) зазначив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Безпосередньо позивач як основний ініціатор звернення до суду наділений правом визначати тих чи інших учасників справи відповідачів, тобто осіб до яких спрямовані викладені ним в позові вимоги.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що лише позивач наділений безпосереднім правом на визначення конкретного відповідача до якого направлені його вимоги, і в разі звернення не до тієї особи суд вимушений відмовити в позові саме з підстав пред`явлення вимог до неналежного відповідача.

Разом з тим у разі пропуску позивачем визначеного строку для звернення з таким клопотанням (частина третя статті 51 ЦПК України), суд наділений правом здійснити таку заміну. У разі спроможності позивача довести власне незнання підстав такої заміни до подання позову.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга статті 89 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 26.09.2024.

Отже, за приписами статті 51 ЦПК України позивач мав подати клопотання про заміну відповідача до 26.09.2024.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та долучених до неї запитів позивач на час подання позову не володів достовірною інформацією з приводу того, чи на час скоєння ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах та у разі перебування, чи виконував він на момент ДТП трудові обов`язки.

Відзив на позовну заяву поданий ОСОБА_3 , в додатках до якого містився наказ про прийняття його на роботу, отримано стороною позивача 26 вересня 2024 року, що підтверджується трекінгом поштового відправлення ПАТ «Укрпошта» 630.

Отже, до початку першого судового засідання позивач не був обізнаний про те, що ОСОБА_3 працевлаштований у КП «Наш Дім Леськи».

З матеріалів справи також видно, що на запити представника позивача ОСОБА_1 були отримані відповіді від КП «Наш Дім Леськи» від 17.10.2024 року та 05.11.2024 року, з яких вбачається, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах на посаді водія з КП «Наш Дім Леськи». Він керував транспортним засобом ГАЗ-САЗ 3507, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі наказу від 01.03.2024 року № 8 «Про закріплення вантажного автомобіля» та виконував службові (трудові) обов`язки в момент настання дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26.03.2024 року.

Клопотання про заміну ОСОБА_3 на КП «Наш Дім Леськи» та клопотання про поновлення строку подано стороною позивача 04.12.2024 року.

Відповідно до частини 1 статі 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на зміст принципу змагальності у цивільному процесі, з урахуванням прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та у межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Колегія суддів враховує, що позивачем дійсно строк подання клопотання про заміну відповідача ОСОБА_3 на КП «Наш Дім Леськи» встановлений законом був пропущений.

Однак, перевіряючи поважність причин його пропуску, колегія суддів зважає на те, що в матеріалах справи містяться докази, які свідчать про намагання позивача самостійно отримати відомості щодо виконання службових обов`язків винуватцем ДТП під час її скоєння.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії), § 49; Miragall Escolano v. Spain (Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії), § 38; Societe anonyme Sotiris and Nikos Koutras ATTEE v. Greece (Societe anonyme Sotiris and Nikos Koutras ATTEE проти Греції), § 20; Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 50; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії), §§ 71, 72, 74).

Колегія суддів, зважаючи на обсяг установлених у справі обставин та ураховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо порушення права на справедливий суд внаслідок надмірного формалізму, вважає, що ухвала постановлена суддею передчасно, тому на підставі ст. 379 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.

Судді: