Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 р. Справа № 597/1218/24

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тренич А.Г.

за участю секретаря судового засідання Богдана В.М.

від позивача (в режимі відеоконференції): ОСОБА_1 ; Печінка П.В. адвокат;

від відповідача (в режимі відеоконференції): Череватий П.М. адвокат,

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заліщики в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог: Органу опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Заліщицького районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області 04 червня 2019 року розірвано. У шлюбі в сторін народились сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем. З грудня 2021 року відповідач жодного разу не навідував своїх малолітніх дітей, не спілкувався з ними, не цікавився їх життям, станом здоров`я та фізичним розвитком, наявністю необхідного харчування та лікування, не виявляв інтересу до їх внутрішнього світу. Також, у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів, станом на червень 2024 року сукупний розмір заборгованості склав 16903,22 грн.

За вказаних підстав позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з доводами позивача. Стверджує, що зазначені позивачем обставини не є достатніми для застосування відносно нього такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав. Стверджує, що він не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з батьком сімейних відносин не буде відповідати інтересам дітей. Звертає увагу на те, що позивач не надала доказів про притягнення його відповідальності у зв`язку з неналежним поводженням щодо дітей, вчиненням будь-якого насильства стосовно них чи за їх присутності. Покликається на те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Однак позивач на надала доказів його винної поведінки та ухилення від виконання батьківських обов`язків; небажання спілкуватись з синами, брати участь у їх вихованні. Зауважує, що триманні та вихованні. Зауважує, що факт проживання окремо від дітей, безумовно не свідчить про те, що він не бажає брати участь в їх утриманні та вихованні, тобто не доводить свідомого та умисного нехтування батьківськими обов`язками. Водночас позовна заява не містить обґрунтування того, чому позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме найкращим інтересам його дітей. Відповідач зазначає, що після від продовжував спілкуватись із синами, цікавився їх життям, здоров`ям та навчанням, надавав матеріальну допомогу. Проте, у 2022 році позивач почала перешкоджати йому спілкуватись з синами, у зв`язку з чин він звертався до Служби у справах дітей із заявою про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей. Відповідач вважає, що причиною звернення з даним позовом до суду є не забезпечення найкращих інтересів дітей, а намагання їх матері поза волею їх батька змінити постійне місце проживання дітей та виїхати разом з ними в Республіку Індія, громадянином якої є чоловік позивача. Щодо заборгованості зі слати аліментів, то відповідач просить врахувати, що така погашена. Крім того, невідвідування навчального закладу та сімейного лікаря не вказує на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки це зумовлено об`єктивною причиною його проживанням в іншій країні. Позивач не довела, що він, будучи обізнаним про незадовільний стан здоров`я своїх дітей, умисно ухилявся від надання їм будь-якої допомоги. Відтак, відсутні підстави для застосування такого виняткового заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21.08.2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. За клопотанням позивача зобов`язано Орган опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області надати письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вимог вказаної ухвали суду Орган опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , в якому підтримує позов про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно його малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30.10.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа не делегувала свого представника в судове засідання, подала клопотання, в якому просить справу слухати без її участі.

Свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає в с. Вільхівчик, в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_2 до своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приїжджає, про дітей не піклується, участі у їх вихованні не приймає з 2021 року.

Свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає в с. Вільхівчик, в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_2 до своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приїжджає, про дітей не піклується, участі у їх вихованні не приймає з 2021 року.

Суд не з`ясовував думку дитини - ОСОБА_3 , 14.09.2013 року за клопотання позивача, враховуючи таке.

Думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що неврахування думки малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо позбавлення його батька батьківських прав є виправданим з огляду на його вік та нерозуміння в силу цього правових наслідків позбавлення відповідача батьківських прав стосовно нього.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21), від 26 грудня 2024 року у справі № 561/474/24 (провадження № 61-13691св24).

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області 04 червня 2019 року розірвано.

У шлюбі в сторін народились сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серій НОМЕР_1 від 01.10.2013 року та № НОМЕР_2 від 04.01.2016 року, виданими Товстенською селищною радою Заліщицького району Тернопільської області.

Актом встановлення факту проживання без реєстрації від 18.06.2024 року, складеним старостою старостою села Вільхівчик, підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають без реєстрації разом з матір`ю з 2018 року.

Відповідно до довідки № 89, виданої 17 червня 2024 року Закладом загальної середньої освіти смт. Гусятин Чортківського району Тернопільської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчалися у 2023/2024 навчальному році в 5-А та 2-В класах відповідно даного закладу освіти та з 28.11.2023 і 30.05.2024 переведені до наступних класів. З часу перебування дітей у школі з 28.11.2023 батько учнів ОСОБА_2 на батьківські збори не з`являвся, з класними керівниками на зв`язок не виходив і не контактував, освітній заклад не відвідував.

Згідно довідок, виданих 17 червня 2024 року Амбулаторією загальної практики-сімейної медицини смт. Гусятин КНП «Гусятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гусянтинської селищної ради, на огляди ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , в Амбулаторією загальної практики-сімейної медицини смт.Гусятин приводить матір.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, провадження № 61-16164св23; від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Європейський суд з прав людини також зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Європейський суд з прав людини зазначає, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, провадження № 61-1682св22; від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, провадження № 61-15840св23; від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, провадження № 61-13425св23.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19, провадження № 61-7357св21; від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, провадження №61-18610св23; від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, провадження № 61-8861св24).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

Згідно з частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, провадження №61-5203св23).

Відповідно до частини 6 статі 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Питання доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав було розглянуто органом опіки та піклування.

Висновком Органу опіки та піклування Гусятинської селищної ради визначено доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновок мотивовано тим, що ОСОБА_2 обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Водночас суд, оцінивши вказаний висновок Органу опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сукупності з іншими доказами, вважає, що висновок належно не обґрунтований, зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували ухилення відповідача від здійснення батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а тому не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Оскільки висновок Органу опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області має рекомендаційний характер та не містить доказів того, що відповідач ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, а тому сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (частина 1 статті 152 Сімейного кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

В силу положень частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Відповідно до статті 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до синів батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідача стосовно своїх малолітніх дітей не буде сприяти захисту інтересів останніх, як і не буде стимулювати відповідача до належного виконання своїх обов`язків.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач у певній мірі не виконував свої батьківські обов`язки відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення та недоцільність позбавляти відповідача батьківських прав, однак слід попередити його про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по вихованню синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покласти на Орган опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд критично оцінює доводи позивача про ухиленням відповідача від сплати аліментів та про наявність заборгованість по сплаті аліментів, оскільки відповідач погасив таку заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 04.10.2024 року.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, які є малолітніми, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, слід залишити за позивачем сплачений судовий збір за подання позову, в задоволенні якого відмовлено.

Керуючись ст.ст.1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Орган опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, місцезнаходження: смт. Гусятин, пров. Героїв Майдану, 1, Чортківський р-н, Тернопільська обл., .

Суддя Анна ТРЕНИЧ