Справа № 348/2107/24
Провадження № 22-ц/4808/221/25
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Пнівчук О. В.,

секретаря Шемрай Н. Б.

за участю представника апелянта адвоката Реуса Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скарг у ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Реус Денис Сергійович, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2024 року в складі судді Матолич В. В., ухвалене в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого складено 29 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Реус Д. С., звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні та визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що 20 серпня 1976 року виконавчим комітетом Надвірнянської міської ради батьку позивачки - ОСОБА_3 було видано ордер на право заняття квартири АДРЕСА_1 разом з членами сім`ї: дружиною - ОСОБА_2 , сином - ОСОБА_3 . У червні 1996 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживав у житловій кімнаті площею 12,2 кв.м, а відповідачка у житловій кімнаті площею 16,1 кв.м. Рішенням Надвірнянського районного суду від 02 грудня 1998 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житлом і зміну договору найму житлового приміщення. Вирішено змінити договір житлового найму та зобов`язано виконавчий комітет Надвірнянської міської ради укласти окремі договори житлового найму: з ОСОБА_2 на житлову кімнату площею 16,1 кв.м та з ОСОБА_3 на житлову кімнату площею 12,2 кв.м, інші приміщення залишити у спільному користуванні. 17 серпня 2000 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації видано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житло, а саме кімнату загальною площею 16,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Рішенням Надвірнянського районного суду від 22 лютого 2019 року у справі №348/2160/18 за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на житлову кімнату загальною площею 12,2 кв.м та приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, санвузол і кладову квартири.

Зазначала, що відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ від 09 квітня 2019 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано право власності по 1/2 частині кімнати (приміщення №2) площею 16,1 кв.м. Тобто, у власності позивачки та відповідачки фактично наявне право власності на квартиру у розмірі по 1/4 частини. Зважаючи на смерть ОСОБА_3 та визнання його права на квартиру за ОСОБА_1 , то частки у праві спільної власності становлять у позивача ОСОБА_1 3/4 (1/2+1/4) частини квартири, а у ОСОБА_2 - 1/4 частини. ОСОБА_1 мала намір здійснити державну реєстрацію права власності своєї частки квартири. Однак, рішенням державного реєстратора від 25 червня 2019 року їй відмовлено у державній реєстрації права власності на житлу кімнату з огляду на не визначення правовстановлюючими документами ідеальної частки квартири.

Посилалась на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею 3/4 ідеальної частки житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визначити за ОСОБА_2 1/4 ідеальної частки вказаної квартири; визнати за нею право власності на 3/4 ідеальної частки вказаної квартири.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнчнського районного суду від 19 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивачки обрала неналежний спосіб захисту свого права, а також у ході судового розгляду не довела, що саме відповідачка порушує, невизнає чи оспорює права позивачки, для захисту яких було пред`явлено вказаний позов.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Реус Д. С., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Чатки у спільному нерухомому майні є такими, що не визначені жодним документом. У рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державний реєстратор, який проводив розгляд документів, вказав, що заявнику необхідно виділити частку у квартирі. Тобто, державна реєстрація права власності на квартиру, як об`єкт нерухомого майна є можливим лише у його відповідній частці. При цьому відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» реєстрація права власності на одну цілу або половину кімнати є неможливою. А тому належним способом захисту порушених прав є визначення ідеальної частки.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заяви (клопотання) учасників справи

03 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Реус Д. С. подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року заяву задоволено. Ухвалено провести судові засідання у справі за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Реуса Д. С. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Реус Д. С. підтримав, просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з копією ордеру №167 серії І від 20 серпня 1976 року ОСОБА_3 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_2 і сину ОСОБА_3 надано право на зайняття 2 кімнат загальною житловою площею 30,00 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 1998 року у справі №2/1278/98 змінено договір житлового найму від 26 серпня 1976 року та зобов`язано виконком Надвірнянської міської Ради народних депутатів укласти окремі договори житлового найму: з ОСОБА_2 - на житлову кімнату, площею 16,1 кв.м та з ОСОБА_3 - на житлову кімнату, площею 12,2 кв.м. Кухню, коридор, ванну, санвузол і кладову залишено в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3

30 вересня 1999 року виконавчий комітет Надвірнянської міської Ради народних депутатів прийняв рішення №545, яким Надвірнянський ВЖРЕП зобов`язав укласти договори житлового найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 на кімнату, площею 16,1 кв.м та з ОСОБА_3 на кімнату, площею 12,2 кв.м.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , про що зроблено запис у реєстрову книгу №1635/9. Згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1635/9, це кімната, площею 16,1 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з копією довідки №221 від 09 квітня 2019 року на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 2000 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано право спільної власності по 1/2 частині кімнати (приміщення 2) площею 16,1 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2019 року у справі №348/2160/18 за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житлову кімнату загальною площею 12,2 кв.м та приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, санвузол і кладову у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з копією технічного паспорта на вказану квартиру, виготовленого станом на 26 грудня 2023 року, загальна площа квартири становить 47,4 кв.м.

25 червня 2019 року державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності за ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 22 лютого 2019 року у справі №348/2160/18, оскільки для здійснення такої реєстраційної дії позивачка подала технічний паспорт на всю квартиру, а право власності за нею визнали на відокремлену частину такої квартири, а тому необхідно виділити частку позивача у вказаній квартирі.

Відповідно до копії висновку про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20 серпня 2024 року склала 565 200,00 грн.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .На підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 2000 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано право власності по 1/2 частині кімнати площею 16,1 кв.м у цій квартирі. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2019 року за позивачкою визнано право власності в порядку спадкування за законом на житлову кімнату загальною площею 12,2 кв.м та приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, санвузол і кладову у квартирі.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Надвірнянської міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності. До заяви додано, в тому числі, рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2019 року у справі №349/2160/18 та технічний паспорт на квартиру.

Рішенням №47493097 від 25 червня 2019 року державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності на житлову кімнату, що розташована у квартирі АДРЕСА_1 у зв`язку із необхідністю виділення частку позивача у вказаній квартирі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалася на те, що між сторонами не визначено частки у майні, що перебувають у спільній власності, в тому числі, відсутня домовленність між ними, а тому вона змушена звернутися до суду з метою захисту свого права власності для визначення ідеальних часток та подальної реєстрації права власності.

Відповідно до пункту 162 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 12 травня 2023 року № 488 розрахунок розміру часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється виконавцем на підставі договору, укладеного з усіма співвласниками за заявами всіх співвласників об`єкта нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, зазначених у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна.

Розмір частки кожного співвласника в спільній частковій власності виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни розміру часток питання вирішується в судовому порядку.

Під час розрахунку розміру частки у спільній власності на об`єкт нерухомого майна кожного співвласника визначається вся площа об`єкта нерухомого майна, а також площа, яка належить кожному співвласнику окремо.

У новоутворених самостійних об`єктах частки розраховуються для всіх співвласників.

Розрахунок розміру часток у спільній власності на житлові будинки садибного типу, садові, дачні будинки, будівлі, споруди, комплекси будівель і споруд, квартири здійснюється пропорційно загальній площі об`єкта нерухомого майна.

Визначення вартості житлових будинків садибного типу, садових та дачних будинків з відповідними господарськими будівлями (спорудами) проводиться згідно із збірником укрупнених показників вартості відтворення функціональних об`єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд (додаток до наказу Фонду державного майна та Держжитлокомунгоспу від 23 грудня 2004 р. № 2929/227 «Про затвердження Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень - будинків, будівель та споруд малоповерхового житлового будівництва») з відповідною індексацією.

Приклад розрахунку часток житлового (садового чи дачного) будинку садибного типу наведено в додатку 7.

Приклад розрахунку часток у спільній частковій власності на квартири наведено в додатку 8.

Об`єкти нерухомого майна (їх частини), побудовані без дотримання вимог законодавства у сфері будівництва, у розрахунку часток не враховуються.

Враховуючи вимоги вказаного Порядку необхідно дійти до висновку, що розрахунок часток співвласників квартири повинен проводитись спеціалістами у відповідній галузі з дотриманням порядку проведення розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, який передбачений вказаним Порядком.

Таким чином, законодавчо передбачено досудове врегулювання питань, пов`язаних з розрахунком часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна та визначено суб`єктів виконання таких робіт. Лише за наявності спору між співвласниками щодо розміру часток, питання підлягає вирішенню в суді.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі фактично не існує спору щодо визначення часток у спільному майні, про що не заперечив представник позивачки у судовому засіданні апеляційного суду. Також у матеріалах справи відсутні докази щодо вчинення співвласниками квартири дій щодо визначення часток, визначених у положеннях Порядку проведення технічної інвентаризації.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у ході судового розгляду сторона позивачки не довела, як саме відповідачка порушує, не визнає чи оспорює права позивачки, для захисту яких було пред`явлено вказаний позов та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Крім того, як зазначив у судовому засіданні представник позивачки, ОСОБА_1 зверталася до державного реєстратора із вимогою про реєстрацію права власності на кімнату у квартирі в порядку спадкування і саме з цього приводу останнім відмовлено в реєстрації.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Реус Денис Сергійович, залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

О. В. Пнівчук