У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Левицької Я.К., за участю секретаря судового засідання Новіцької О.К., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

20.02.2025 року представником позивача- адвокатом Журавльовою Є.Г. подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме на:

-квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 73,50, житловою площею (кв.м): 31,60, 1/1 частка ОСОБА_3 ;

-земельну ділянку площею 0.6523 га, кадастровий номер :21:180:0002, 1/2 частка ОСОБА_3 ;

-земельну ділянку площею 1.1861 га, кадастровий номер :21:256:0005, 1/2 частка ОСОБА_3 ;

-земельну ділянку площею 0.7383 га, кадастровий номер :21:212:0002, 1/2 частка ОСОБА_3 ;

-земельну ділянку площею 0.6522 га, кадастровий номер :21:180:0001, 1/2 частка ОСОБА_3 ;

-земельну ділянку площею 1.4202 га, кадастровий номер :21:256:0004, 1/2 частка ОСОБА_3 ;

- земельну ділянку площею 0.7392 га, кадастровий номер :21:212:0003, 1/2 частка ОСОБА_3 ;

- транспортний засіб марки Toyota, модель Сатгу, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2006.

Заява обґрунтована тим, що як стало відомо позивачу, відповідач має намір виїхати на постійне місце проживання закордон. При цьому, він є одноосібним володільцем вищевказаного майна. Також відповідач звільнився з основного місця роботи - ПАТ «Укргідроенерго», чим вже суттєво ускладнив стягнення з нього аліментів та унеможливив виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Невжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке перебуває у приватній власності відповідача, надасть можливість відчужити таке майно, що в свою чергу негативно вплине, істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду про зміну розміру аліментів та утримання спільної доньки ОСОБА_4 .

Заяву про забезпечення позову подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст. 152 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання вжиття заходів забезпечення заяви сторони не викликались.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, зміст заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно; забороною вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Разом з тим, твердження позивача про необхідність забезпечення позову ґрунтуються на припущеннях можливого виїзду відповідача на постійне місце проживання закордон та можливого продажу належного йому майна, відтак позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову.

При цьому, суд зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (в окремих випадках - три місяці), є підставою для встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (п. 1 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, позивачем не доведено співмірність обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, тобто співвідношення вартості майна, належного відповідачеві, на яке позивач заявляє клопотання про накладення арешту, із розміром аліментів, який може бути стягнутий за рішенням суду.

На підставі викладеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи відсутність доказів співмірності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у майбутньому.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяЯ. К. Левицька