ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2617/23 Номер провадження 22-ц/814/759/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання та ремонт квартири

УСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача на її користь понесених нею збитків на утримання спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачу належить 1/2 частина вказаної квартири, порядок користування якою між ними визначений рішенням суду, відповідно до якого у загальному користуванні перебувають наступні приміщення: кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовився від проведення поточного ремонту місць загального користування, вона самостійно понесла такі витрати у загальній сумі 49 519,60 грн, половину якої у розмірі 24 759,80 грн просила стягнути з відповідача, як співвласника, на якого покладається обов`язок з утримання спільного майна.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання та ремонт квартири задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 24 759,80 грн у рахунок відшкодування 1/2 частини витрат, понесених на проведення ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1 073,60 грн.

Рішення суду обґрунтоване доведенням позивачкою факту понесення нею витрат на проведення поточного ремонту місць загального користування у квартирі, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, з невідповідністю висновків фактичним обставинам справи.

Вказував, що суд першої інстанції не дослідив фактів, на які він вказував у відзиві на позов, а саме, що він у вказаній квартирі не проживав та не мав доступу до неї, позивачка чинила йому перешкоди у користуванні квартирою, заселила без погодження із ним квартирантів, приховала від нього можливій дохід, і він не виключає той факт, що саме квартиранти привели квартиру у занедбаний стан. В квартирі він був майже два роки тому і житлові умови там були цілком нормальними для проживання. Факт його непроживання у квартирі, а також всі неподобства економічного та морального характеру, які чинила відносно нього його колишня дружина (позивачка у справі) підтверджується письмовими свідченнями гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Його вини у тому, що квартира була приведена у нежитловий стан, немає. Понесені позивачкою витрати на ремонт вважає неспівмірними з реально виконаною роботою, та такими що занадто завищені. Позивачкою не доведено, що придбані нею згідно з наданих платіжних документів сантехніка та будівельні матеріали були використані на ремонт саме спірної квартири, а не іншого житла позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив, що, в силу ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Місцевим судом установлено, що сторони у справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року по 30 жовтня 2012 року, який між ними було розірвано на підставі рішення суду від 30.10.2012. (а.с. 11)

Сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Гадяцького районного суду від 15 червня 2015 року визначено порядок користування квартирою між ОСОБА_2 , малолітньою дочкою - ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Надано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у користування у вказаній квартирі: ізольовану кімнату 2, площею 19,3 кв.м; ізольовану кімнату 6, площею 11,6 кв.м. Надано ОСОБА_1 у користування у вказаній квартирі: ізольовану кімнату 5, площею 14,3 кв.м, з лоджією площею 3,7 кв.м. Залишено в загальному користуванні: кухню 3, площею 13,5 кв.м з лоджією 5,6 кв.м; ванну кімнату 7, площею 3,3 кв.м; вбиральню 4, площею 1,7 кв.м; коридор 1, площею 8,0 кв.м; сарай у підвалі. Вказане судове рішення набрало законної сили 26 червня 2015 року. (а.с. 12-16)

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що були у квартирі, де мешкає ОСОБА_1 у квітні 2023 року, яка перебувала у вкрай занедбаному стані, в коридорі обідрані шпалери, бачок у туалеті був відсутній, складалося враження, що там мешкають бомжі.

На підтвердження понесення витрат на ремонт спільної квартири позивачкою надані товарні чеки, рахунки та квитанції, за якими загальна вартість грошових коштів, які були витрачені на придбання дверей та матеріалів для поточного ремонту місць загального користування спільної квартири становить 44 621,25 грн. (а.с. 18-23)

Відповідно до Акту голови будинкового комітету від 18 серпня 2023 року установлено, що ОСОБА_1 з місця загального користування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зняв змішувач з ванни, світильники, електричні вимикачі та інше. ОСОБА_2 здійснила ремонт місць загального користування: ванни, туалету, кухні, коридору, лоджії. Проведена заміна підлоги (лінолеум), зроблені натяжні стелі зі світильниками, поклеєні нові шпалери, встановлена сантехніка, двері та встановлені розетки.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, місцевий суд виходив з того, що стороною позивача доведено необхідність проведення ремонту місць загального користування у спільній квартирі, оскільки вони перебували у занедбаному стані, який позбавляв власників можливості ними користуватися, що підтверджено поясненнями сторін та свідків та доданими до позову фотографіями. Також позивачкою доведено факт проведення ремонтних робіт у спірній квартирі, а саме: місць загального користування, що не спростовано відповідачем. Враховуючи те, що відповідач належним чином не приймає участі у витратах на утримання своєї власності та добровільно не відшкодовує витрати, понесені позивачкою у зв`язку із ремонтом та утриманням спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , місцевий суд дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача половини фактично понесених позивачкою витрат.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов`язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У постанові від 01.03.2024 у справі № 367/9967/19 Верховний Суд зазначив, що виходячи з аналізу наведених норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Отже, в разі доведеності одним зі співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, як це передбачено п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Також, Верховним Судом зазначено, що витрати понесені на ремонт будинку мають бути об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до статті 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У даній справі сторони є співвласниками спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності (частки рівні), що сторонами у справі не заперечується.

Місцевий суд повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази в їх сукупності та дійшов правильного висновку, що позивачем доведено належними і достатніми доказами у справі необхідність проведення поточного ремонту спільної квартири, а саме: місць загального користування (ванни, туалету, кухні, коридору, лоджії), а також фактичне понесення нею витрат на придбання товарів та матеріалів для проведення такого ремонту у загальній сумі 49 519,60 грн. Фотокартками до та після ремонту, а також Актом голови будинкового комітету від 18 серпня 2023 року про обстеження квартири підтверджується фактичне покращення житлових умов місць загального користування квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на це є безпідставним твердження відповідача, що позивачкою не доведено, що придбані нею згідно з наданих платіжних документів сантехніка та будівельні матеріали були використані на ремонт саме спірної квартири, а не іншого житла.

Натомість відповідач, всупереч принципу змагальності у цивільному судочинстві, не спростував під час розгляду справи у суді першої інстанції належними, законними і достатніми доказами, що такі витрати (чи їх частина) на утримання спільного майна не були об`єктивно необхідними або були зайвими.

Власність зобов`язує, покладає тягар відповідальності з його утримання. Законом на співвласників спільного майна покладено саме обов`язок зокрема з його утримання за спільною згодою, а вразі відсутності такої (ухилення) шляхом вирішення спору у судовому порядку.

Обов`язок з утримання спільного майна покладається на співвласника відповідно до розміру його частки у спільній власності на це майно.

Факт непроживання співвласника у спільній квартирі не звільняє його від обов`язку брати участь у витратах, зокрема, на утримання спільного майна.

Тому посилання відповідача на непроживання у спільній квартирі (у тому числі через чинення перешкод у користуванні з боку іншого співвласника) не спростовує правильності висновку про покладення на нього половини фактично понесених іншим співвласником витрат на утримання спільного майна (місць загального користування, у даному випадку).

Доводи відповідача про те, що погіршення житлового стану квартири відбулось не з його вини, а з вини заселених позивачкою у квартиру без його згоди квартиронаймачів ґрунтуються на припущеннях, оскільки жодними належними доказами у справі не підтверджений факт передачі позивачкою спільної квартири сторін в найм та спричинення збитків іншими особами.

Щодо оцінки долучених відповідачем до апеляційної скарги доказів, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідач до апеляційної скарги долучив письмові пояснення гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які не були предметом дослідження суду першої інстанції і в апеляційній скарзі не обґрунтовано об`єктивної неможливості їх подачі до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи межі апеляційного перегляду справи (ст. 367 ЦПК України) долучені відповідачем до апеляційної скарги письмові пояснення гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , не досліджуються апеляційним судом, оскільки такі докази не були подані до суду першої інстанції без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростували правильності висновку місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача половини фактично понесених позивачкою витрат на утримання місць загального користування спільної квартири.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.Ю. Кузнєцова

В.П. Пікуль