Справа № 542/1918/24
Провадження № 2/542/103/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Гринь О.О.,

справа № 542/1918/24,

секретар судового засідання - Коркішко А.М.

найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник позивача - адвокат Суслов Є.М.,

представник відповідачів - адвокат Манзюк Т.І.,

вимоги позивача: відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стислий виклад позиції позивача.

31.10.2024 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдану внаслідок ДТП майнову шкоду в розмірі 213989,23 грн, що складається з матеріальних збитків унаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 150614,23 грн, витрат на послуги з евакуації автомобіля в розмірі 18375, грн, витрат за оренду транспортного засобу в сумі 45000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Також просить стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 42 651,09 грн, які складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 3651,09 грн; витрат за проведення експертизи в сумі 9000,00 грн; витрат на правову допомогу в розмірі 30000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.12.2023 близько 16 год 00 хв., на автодорозі Полтава-Олександрія (АД- М-22-29 км), ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «LEXUS RX 350», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечну швидкість, не переконавшись в безпечності маневру та не врахувавши погодні умови, втратив можливість керувати своїм транспортним засобом допустив зіткнення з транспортним засобом «DAF TE 47 XS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та транспортним засобом «MERSEDES-BENZ ATEGO 1317», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п. 12.1. 10.1 Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Власником транспортного засобу «LEXUS RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , яка передала незабезпечений автомобіль своєму чоловіку, без відповідного правового оформлення, в користування, на підставі реєстраційного талону. Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією зазначеного автомобіля не була застрахована.

25 грудня 2023 року слідчим відділення поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000318 від 14.12.2024 у зв`язку з відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою районного суду м. Кіровограда від 23.03.2024 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.04.2024 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито провадження у справі на п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення.

Відповідно до висновку судового експерта вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля, марки «DAF TE 47 XS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого у наслідок ДТП становить 310614,23 грн. Вартість перевезення аварійного автомобіля, від місця скоєння ДТП склала 18375,00 грн.

МТСБУ відшкодувало позивачу шкоду в розмірі 160000,00 грн. Недоотримана позивачем сума матеріального збитку складає 150614, 23 грн (310 614,23 грн 160 000,00 грн).

Будучи фізичною особою-підприємцем, позивач свій автомобіль використовував для здійснених підприємницької діяльності з метою отримання прибутку. Після пошкодження вимушений був орендувати автомобіль у фізичної особи підприємця ОСОБА_5 та сплачувати орендну плату в розмірі 5000,00 грн на місяць. За дев`ять місяців сплатив 45000,00 грн.

Позивач вважає, що розмір матеріальної шкоди, завданої ДТП складає 213989,23 грн (150614, 23 + 18375 + 45000). За вказану шкоду мають відповідати солідарно ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу та ОСОБА_3 , як заподіювач шкоди.

Також позивач вважає, що відповідачам йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 30000,00 грн. На обґрунтування розміру завданої моральної шкоди зазначив, що внаслідок ДТП та пошкодження майна, порушено його нормальний спосіб життя, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, він переніс душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості використовувати свою власність за її прямим призначенням. Позивачу довелося чимало нервувати через відсутність коштів для придбання автомобіля, а при цьому особа, яка винна у заподіянні майнових збитків, не вжила жодних заходів, аби добровільному порядку їх відшкодувати. Позивач вимушений був самоусунитися від роботи в силу неможливості її виконувати у зв`язку із відсутністю у користуванні автомобіля, був обтяжений клопотами по пошуку коштів для найму автомобіля.

Стислий виклад позиції відповідача.

11.12.2024 представник відповідачів адвокат Манзюк Т.Ю., який діє на підставі ордерів про надання правничої допомоги серія ВА № 1099000 від 10.12.2024 та серія ВА № 1099001 від 10.12.2024, подав відзив на позов, у якому із позовними вимогами не погодився з таких підстав.

Вважає висновок експерта неналежним доказом, оскільки згідно з технічним паспортом серії НОМЕР_4 , позивач є (був) власником транспортного засобу марки «DAF» модель «TE 47 XS». Згідно з висновком експерта, проводилось дослідження вартості матеріального збитку автомобіля марки «DAF» модель «XF 95». Експерт у своєму дослідженні вказує vin-номер, що відповідає vin-номеру автомобіля, що є (був) власністю позивача, а також зазначає державний номер, що відповідає державному номеру автомобіля позивача. Проте, для визначення ринкової вартості автомобіля за основу було взято саме модель автомобіля, не його державний чи vin номери.

Додаючи скрішноти зі сторінок сайтів продажу автомобілів представник стверджує, що середня вартість автомобіля марки «DAF» моделі «TE 47 XS» є значно нижчою ніж вартість автомобіля, вартість якого встановлена в експертизі, а саме:

- автомобіль марки «DAF» модель «TE 47 XS», вартість 5500 доларів США (https://auto.ria.com/uk/auto_daf_te_34088860.html);

- автомобіль марки «DAF» модель «TE 47 XS», вартість 6500 доларів США (https://auto.ria.com/uk/auto_daf_te_47xs_37174128.html);

- автомобіль марки «DAF» модель «TE 47 XS», вартість 4000 доларів США (https://auto.ria.com/uk/auto_daf_te_47xs_37587332.html).

Отже, представник відповідачів стверджує, що середня вартість такого автомобіля на день написання відзиву складає 5333,00 долари США. У зв`язку з тим, що експертом проведено дослідження вартості іншої марки, ніж була у власності у позивача, висновок експерта № 9725 від 05.01.2024 має бути визнаний неналежним доказом та не може бути взятий судом до уваги.

Представник відповідача вважає, що страхова виплата у розмірі 160000,00 яку позивач отримав від МТСБУ є достатньою сатисфакцією за завдану шкоду у результаті ДТП.

Окрім того, у власності позивача залишився пошкоджений автомобіль, що, скоріше за все, був ним реалізований у подальшому. Проте, позивач не повідомляє про це суду жодним чином, так само як і не повідомляє суду про вартість реалізації автомобіля.

У зв`язку з відсутністю належних доказів про вартість автомобіля марки «DAF» модель «TE 47 XS», позовну вимогу про стягнення матеріальних збитків за пошкодження автомобіля у розмірі 150614,23 грн, вважає не доведеною, та просить відмовити у її задоволенні.

Щодо відшкодування витрат на оренду автомобіля представник відповідачів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 04.06.2023 у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23) визначила, що для вирішення питання, чи підлягає договір найму (оренди) транспортного засобу, стороною якого є ФОП, нотаріальному посвідченню згідно із частиною другою статті 799 ЦК України, слід виходити не лише із суб`єктного складу відповідних правовідносин, важливим у цьому випадку є також зміст самих правовідносин (у цьому разі договірних відносин оренди транспортного засобу) та чи є такі відносини господарськими. Необхідним є встановлення правового статусу фізичної особи у цих правовідносинах - чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання, який орендує транспортний засіб з метою його використання у своїй господарській діяльності. З договору найму транспортного засобу від 08.01.2024, доданого до позовної заяви, вбачається що він укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Жодних відомостей, що вони мають статус фізичних осіб підприємців договір немає. З тексту договору не вбачається, що він укладений між фізичними особами підприємцями, а також не вбачається мета здійснення підприємницької діяльності, оскільки відсутні відомості щодо призначення використання транспортного засобу. Окрім цього, вказує, що наймодавець ОСОБА_5 немає відповідного зареєстрованого виду здійснення господарської діяльності (КВЕД-у). Тобто відповідно до двох критеріїв визначених Верховним Судом договір найму транспортного засобу укладено між фізичними особами, а отже згідно з вимогами ч. 2 ст. 799 ЦК України він підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі частиною першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. В свою чергу, нікчемний договір не є допустимим доказом та належним, а отже має бути відхилений судом.

Щодо відшкодування моральної шкоди та її розміру представник відповідача зазначає, що на підтвердження факту завдання моральної шкоди стороною позивача не надано жодного доказу. Моральна шкода не може стягуватись на підставі однієї лише заяви сторони про завдання їй такої шкоди. Будь які твердження мають бути доведені відповідними доказами. Наявність моральної шкоди (факт завдання фізичних та/або моральних страждань) не доведений позивачем жодним чином.

Заперечуючи проти розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, представник відповідачів зазначає, що адвокатом не надано детальний опис робіт. Також не надано вартості кожного із виду робіт, не надано інформації про кількість наданих послуг адвоката кожного виду у відповідності до опису та вартості робіт/послуг. Натомість встановлено фіксований розмір оплати послуг професійної правничої допомоги, що не дає змогу визначити обсяг робіт та вартість таких послуг для співставлення вартості послуг із вартістю аналогічних послуг адвокатів, що представлені на ринку України для обґрунтування їх неспівмірності або завищеності. Представник вважає, що даний спір відноситься до судових спорів з багаторічною усталеною судовою практикою, пов`язаний із стягнення матеріальної шкоди завданої ДТП є типовим для сучасних правовідносин України тому ціна послуг адвоката у даній справі завищена та вважає, що її слід зменшити до рівня 5000,00 гривень.

Представник відповідачів вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача - ОСОБА_2 , оскільки відповідно до ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зв`язку із наведеним просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовити.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Позовна заява надійшла до Новосанжарського районного суду Полтавської області 05.11.2024.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, після задоволення самовідводів суддями Новосанжарського районного суду Полтавської області, справу передано на розгляд судді Гринь О.О.

Ухвалою суду від 19.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

11.12.2024 через підсистему Електронний суд представником відповідача подано відзив на позов.

Ухвалою суду від 17.12.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Суслов Є.М. подав до суду клопотання про долучення доказів у справі, а саме: акту технічного стану транспортного засобу, або його складової частини «DAF» «ТЕ 47 XS», номер свідоцтва про реєстрацію ТЗ - НОМЕР_4 , від 06.02.2024, договір комісії від 06.02.2024, інформаційну картку транспортного засобу «DAF» «ТЕ 47 XS» від 06.02.204 акт огляду реалізованого транспортного засобу від 07.02.2024, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 07.02.2024, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «DAF» «ТЕ 47 XS» та договір зберігання транспортного засобу від 04.01.2024. Просив поновити строк на подання доказів, обґрунтувавши його тим, що пізно отримав відзив на позов.

Вказані причини судом відхилені, оскільки відзив на позов відповідач подав через підсистему Електронний суд 11.12.2024, представник відповідача є адвокатом, тобто учасником який зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, отже мав можливість ознайомитися із відзивом у день його подачі до суду, крім того ознайомитися із відзивом позивачу та його представнику, які перебували у приміщенні Новосанжарського районного суду Полтавської області, було запропоновано під час підготовчого засідання 17.12.2024, на що сторона позивача відмовилась.

Ухвалою суду постановленою без оформлення окремого документа, судом у задоволенні клопотання про доручення доказів відмовлено у зв`язку із пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України та не наведення поважних причин пропуску такого строку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Суслов Є.М. у судовомузасіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Крім того представник позивача пояснив, що висновок експерта є належним доказом, оскільки марка транспортного засобу, яким керував позивач в момент ДТП, а саме «DAF» «ТЕ 47 XS» у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказана невірно, у висновку експерта, який проводив оцінку збитку, при технічному огляді та ідентифікації колісного транспортного засобу вказано, що ідентифікаційному номеру НОМЕР_5 , з урахуванням моделі двигуна, а також даних, що зазначені в реєстраційних документах, відповідає КТЗ- DAF XF 95.430 FT, у зв`язку із чим вартість збитків визначалась експертом по визначеній експертом моделі.

Аварійний транспортний засіб у 2024 році позивачем було перереєстровано на іншу особу шляхом укладення договорів комісії та купівлі-продажу, щоб уникнути мобілізації транспортного засобу, оскільки позивач мав намір придбати новий транспортний засіб для здійснення підприємницької діяльності, який необхідно було поставити на облік. Вартість автомобіля у договорах вказана 5000,00 грн, але вона не є реальною його вартістю. Для того щоб продати аварійний транспортний засіб його необхідно розібрати на запчастини. Оскільки позивач до цього часу не мав можливості це зробити ним оформлено договір зберігання транспортного засобу. На даний час фактичним власником «DAF» «ТЕ 47 XS» є позивач.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник адвокат Манзюк Т.Ю. проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов, зазначивши, що доводи представника позивача про те, що марка транспортного засобу в свідоцтві зазначена неправильно нічим не підтверджені, транспортний засіб є дуже старим, із фотокарток, які містяться в матеріалах справи можна зробити висновок, що транспортний засіб не є повністю знищеним, та вважає, що виплати МТСБ позивачу є справедливою сатисфакцією за завдані йому збитки.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входять: ОСОБА_6 дружина, ОСОБА_7 син, ОСОБА_8 дочка дружини, що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданої Виконавчим комітетом Царичанської селищної ради № 731 від 15.10.2024, копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 , серія НОМЕР_6 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 , серії НОМЕР_7 (а.с. 12-13).

ОСОБА_1 на праві власності належав транспортний засіб спеціалізований вантажний сідловий тягач матки «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS», 2000 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданим 15.12.2018 (а.с. 124).

Постановою слідчого СВ Відділення поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 25.12.2023 за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.12.2023 близько 16.00 год. на автодорозі Полтава-Олександрія за участю автомобіля марки «LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , вантажного автомобіля «МERSEDES-BENZ», моделі «ATEGO 1317», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 та вантажного автомобіля марки «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318 від 14.12.2023, закрито у зв`язку із відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постанову про закриття кримінального провадження та додаткові матеріали кримінального провадження направлено до УПП Кіровоградської області для проведення перевірки на наявність ознак адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 (а.с. 19).

Представником позивача надано схему ДТП від 25.12.2023, виконану ОСОБА_1 , на якій розміщено розташування транспортних засобів перед ДТП та їх місце в момент зіткнення (а.с. 24).

Згідно з постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.04.2024 за результатами перегляду адміністративної справи за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Згідно з висновком апеляційного суду, судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «LEXUS RX 350», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на АД-М-22 29 км, не обрав безпечну швидкість, не переконавшись в безпечності маневру та не врахувавши погодні умови втратив можливість керувати своїм транспортним засобом допустивши зіткнення з транспортним засобом «DAF TE 47 XS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та транспортним засобом « MERSEDES-BENZ ATEGO 1317», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п.п. 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 21-23).

За результатами перевірки чинності полісу внутрішнього страхування поліс на транспортний засіб НОМЕР_1 станом на 13.12.2023, яким на момент ДТП керував ОСОБА_3 відсутній (а.с. 17-зворот).

05.01.2024 судовим експертом-автотоварознавцем Крутінь В.І. на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.12.2023 проведено визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля DAF ХF 95, реєстраційний номер НОМЕР_9 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 .

У розділі «Технічний огляд та ідентифікація колісного транспортного засобу» експертом зазначено, що ідентифікаційному номеру НОМЕР_5 , з урахуванням моделі двигуна, а також даних, що зазначені в реєстраційних документах, відповідає КТЗ- DAF XF 95.430 FT. Також у результаті огляду транспортного засобу, аналізу даних, що утримуються в його ідентифікаційному номері та реєстраційних документах, встановлено наступне: тип КТЗ вантажний; марка, модель, модифікація КТЗ - DAF XF 95; ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_5 ; реєстраційний номер - НОМЕР_10 ; робочий об`єм двигуна, см3 12580; рік випуску (відповідно свідоцтва про реєстрацію) 2000; свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_11 ; дата видачі свідоцтва про реєстрацію - 15.12.2018; прийнята дата виготовлення КТЗ - 01.01.2000; строк експлуатації (Т), років - 23,982; дата оцінки - 25.12.2023; колір КТЗ червоний; власник - ОСОБА_1 ; адреса власника - АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку експерта:

-ринкова вартість КТЗ на момент ДТП становила 310614,23 грн. Вартість транспортного засобу визначена експертом на підставі даних сайту AUTO RIA. Для порівняння взято модель DAF ХF 95 2000 року випуску;

-вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (без урахування коефіцієнта зносу) 1 338 481,74 грн.

Експертом зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля DAF ХF 95, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 310614,23 грн, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість КТЗ на момент ДТП (а.с. 25-52).

Представником відповідачів надані скріншоти сторінок сайту AUTO.RIA, де ціна продажу транспортного засобу «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS» 2000 року випуску із пробігом 557 тис. км. 4000,00$, або 167360,00 грн, «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS» 1997 року випуску із пробігом 290 тис. км. 6500,00$, або 290000,00 грн, «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS» 2001 року випуску із пробігом 900 тис. км. 5500,00$, або 229405,00 грн (а.с. 120, 121, 125).

15.12.2023 ФОП ОСОБА_9 була здійснена евакуація аварійного авто «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS», державний номерний знак НОМЕР_2 за маршрутом Полтава-Царичанка. Вартість евакуації склала 18375,00 грн, що підтверджується з товарним чеком № 36 від 15.12.2023, актом приймання-здачі виконаних робіт (а.с. 20-зворот, 55 зворот, 56).

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП № 9608763 серія ВОІ від 01.07.2010 (а.с. 12).

На підтвердження додаткових витрат, здійснених позивачем у зв`язку із необхідністю продовження підприємницької діяльності, які пов`язані пошкодженням транспортного засобу, позивачем до суду надано:

- листи ФОП ОСОБА_10 від 30.12.2023 та ФОП ОСОБА_11 від 15.12.2023, адресовані ОСОБА_12 (прізвище на листах не зазначено) у яких вони повідомляють про припинення співпраці у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу (а.с. 52-53);

- договір найму транспортного засобу від 08.01.2024, укладений між ФОП ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_12 , та ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_13 , відповідно до якого в найм ОСОБА_1 прийняв в тимчасове платне користування строком на 9 місяців транспортний засіб «DAF» 95 ХF 430, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_14 . Згідно з пунктом 8 договору за користування транспортним засобом наймач вносить щомісячну плату в розмірі 5000,00 грн. Внесення плати здійснюється щомісячно до 15 числа кожного місяця. Суми щомісячної плати сплачується готівкою за місцем знаходження наймодавця. Загальна сума орендної плати складає 45000,00 гривень. На останній сторінці договору містяться щомісячні розписки про отримання орендодавцем орендної плати за транспорти засіб та розписка про повернення транспортного засобу (а.с. 54-55).

На підтвердження перебування транспортного засобу «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS» належного позивачу на момент ДТП в технічно справному стані позивачем надано:

протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 20.02.2023, серія ВХ № 277501, відповідно до якого транспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_15 після технічного контролю визнано технічно справним (а.с. 14);

поліс № 213401554 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, від 17.02.2023, у якому зазначено: страховик - ОСОБА_1 , забезпечений транспортний засіб - SCHMITZ SPR 24, реєстраційний номер НОМЕР_15 (а.с. 11 зворот).

Вказані документи, за твердження позивача, є документами на причеп до транспортного засобу «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS».

Суд не бере до уваги докази, надані представником позивача, як неналежні, оскільки вказані докази не стосуються предмета спору, а саме:

Інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є фізичними особами-підприємцями (а.с. 17-18);

Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої ОСОБА_3 на праві приватної власності належать: квартира, загальною площею 66,06 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/4 частина квартири, загальною площею 71,55 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; гараж, розташований за адресою: товариство власників гаражів «Мрія», НОМЕР_16 , Соколівська сільська рада, Кропивницький район (а.с. 15);

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої ОСОБА_2 на праві приватної власності належать: квартира, загальною площею 75 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; квартира, площею 36,7 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 16).

Згідно з частиною третьою статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, судом встановлено, що момент ДТП, яка сталася 13.12.2023 близько 16.00 год. на автодорозі Полтава-Олександрія за участю автомобіля марки «LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , вантажного автомобіля «МERSEDES-BENZ», моделі «ATEGO 1317», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 та вантажного автомобіля марки «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом «LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 керував ОСОБА_3 ..

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідач ОСОБА_2 , яка є власником транспортного засобу автомобіля марки «LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 в судовому засіданні підтвердила, що добровільно передала вказаний транспортний засіб ОСОБА_3 разом із технічним паспортом на нього.

Таким чином, оскільки транспортний засіб був переданий власником добровільно, із володіння власника він не вибув внаслідок його недбалості чи неправомірного заволодіння іншою особою, отже доводи позивача про те, що ОСОБА_3 заволодів транспортним засобом без відповідної правової підстави є не підтвердженими.

Згідно з нормами ЦПК України позивачем є особа, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Враховуючи наведене та вимоги статті 1187 ЦК України, суд дійшов висновку, що за завдану внаслідок ДТП має відповідати ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом. ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки не є зобов`язаною особою за даним позовом, тому у позові до неї позивачеві слід відмовити.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У пунктах 22.1, 22.2 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961VI, який діяв на момент ДТП, передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961VI, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У статті 30 Закону зазначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Положенням пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961VI, якою встановлено порядок дій страховика та МТСБ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 цього ж Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктами 36.1 та 36.2 ст. 36 вказаного Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961VI, МТСБ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність крім шкоди заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 Закону та майну яке знаходиться в такому транспортному засобі.

Відповідно до пункту 40.3 цього Закону МТСБ має право залучати експертів та юридичних або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених в статті 41 Закону.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася 13.12.2023 близько 16.00 год. на автодорозі Полтава-Олександрія за участю автомобіля марки «LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , вантажного автомобіля «МERSEDES-BENZ», моделі «ATEGO 1317», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 та вантажного автомобіля марки «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 транспортному засобу моделі «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , завдано механічні пошкодження внаслідок чого його володільцю спричинено майнову шкоду.

Згідно з постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.04.2024 ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, Тобто відповідальним за спричинену майнову шкоду ОСОБА_1 є ОСОБА_3 .

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована не була, позивач стверджує, що страхову виплату йому було здійснено МТСБ України у розмірі 160 000,00 грн. Вказану обставину також визнав відповідач, зазначивши, що ним здійснено відшкодування вказаної суми МТСБ України.

На підтвердження розміру шкоди завданої внаслідок ДТП, позивачем надано висновок експерта за результатами проведеної автотоваврознавчої експертизи, згідно із яким вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля DAF ХF 95, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , становить 310614,23 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість КТЗ на момент ДТП транспортний засіб вважається повністю знищеним, а матеріальний збиток визначено за його ринковою вартістю на момент ДТП.

Доводи відповідача, який стверджує, що оскільки оцінка матеріального збитку була проведена експертом по іншій моделі транспортного засобу, ніж та, що вказана в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , згідно з яким ОСОБА_1 належав транспортний засіб марки «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS» (2000 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ), а саме: по моделі «DAF» «XF 95», а отже висновок експерта є неналежним доказом, суд відхиляє з таких підстав.

Згідно з пунктом 6.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) визначення типу, моделі, версії КТЗ, року його виготовлення, комплектності, укомплектованості, повної маси, робочого об`єму двигуна тощо проводиться на основі даних виробника КТЗ. Визначальним при цьому є ідентифікаційний номер VIN.

Під час визначення вартості матеріального збитку експертом-автотоварознавцем ОСОБА_13 проведено технічний огляд та ідентифікацію колісного транспортного засобу, за результатами якої встановлено, що ідентифікаційному номеру НОМЕР_5 , з урахуванням моделі двигуна, а також даних, що зазначені в реєстраційних документах, відповідає КТЗ DAF XF 95.430 FT. У результаті огляду транспортного засобу, аналізу даних, що утримуються в його ідентифікаційному номері та реєстраційних документах, експертом встановлені дані: тип КТЗ вантажний; марка, модель, модифікація КТЗ - DAF XF 95; ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_5 ; реєстраційний номер - НОМЕР_10 ; робочий об`єм двигуна, см3 12580; рік випуску (відповідно свідоцтва про реєстрацію) 2000; свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_11 ; дата видачі свідоцтва про реєстрацію - 15.12.2018; прийнята дата виготовлення КТЗ - 01.01.2000; строк експлуатації (Т), років - 23,982; дата оцінки - 25.12.2023; колір КТЗ червоний; власник - ОСОБА_1 ; адреса власника - Дніпропетровська обл., с. Китайгород Лагерна, 26.

Отже під час ідентифікації транспортного засобу експертом визначена модель транспортного засобу за його реєстраційними документами та ідентифікаційним номером (vin), і на підставі встановлених даних визначено вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля DAF ХF 95, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка становить 310614,23 грн. Вартість матеріального збитку визначена за ринковою вартістю транспортного засобу на момент ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість КТЗ на момент ДТП і транспортний засіб вважається повністю знищеним.

Відповідно до п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961VI, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц (провадження № 61-510св18) вказав, що якщо ТЗ вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП.

Однак позивачем оцінка вартості транспортного засобу після ДТП проведена не була, клопотання про призначення експертизи з метою її визначення позивач не заявив.

Позивач вважає, що розмір шкоди, яку має відшкодувати відповідач на його користь дорівнює вартості транспортного засобу на момент ДТП.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 зазначила, що для того щоб набути право отримати від відповідача відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП в порядку відшкодування шкоди, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, - позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду.

Згідно з матеріалами справи, пошкоджений транспортний засіб було евакуйовано до місця проживання позивача. Крім того, у судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що транспортний засіб переоформлений на іншу особу шляхом укладення договору комісії та купівлі-продажу транспортного засобу у зв`язку із необхідністю реєстрації іншого транспортного засобу на позивача, який він придбав для здійснення підприємницької діяльності та з метою уникнення мобілізації одного із них. Вартість аварійного транспортного засобу у договорах зазначена 5000,00 грн, яка не відповідає дійсній його вартості. Уклавши договір зберігання, позивач помістив транспортний засіб на зберігання, із наміром подальшої його реалізації шляхом розбирання на складові запчастини та їх продажу.

Враховуючи наведені обставини, та вимоги п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивачем транспортний засіб після дорожньо-транспортної пригоди відповідачу не передано, а також не визначено залишкову вартість транспортного засобу після ДТП, суд позбавлений можливості встановити розмір матеріальної шкоди, яку необхідно відшкодувати позивачу, тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу в розмірі 18375,00 грн, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику крім різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди відшкодовуються витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що дорожня транспортна пригода сталася 13.12.2023 на автодорозі Полтава-Олександрія. 15.12.2023 пошкоджений автомобіль був евакуйований до місця проживання позивача у справі (зберігання транспортного засобу). На підтвердження вимог про відшкодування витрат на послуги евакуатора позивач ОСОБА_1 надав копію товарного чеку, датованого 15.12.2023 на суму 18375,00 грн та акт здачі-приймання виконаних робіт від 15.12.2023, згідно з якими транспортний засіб евакуйований з міста Полтави до селища Царичанка Дніпропетровської області. Заявлені ОСОБА_14 вимоги про відшкодування витрат на евакуацію автомобіля до місця його проживання мають причинно-наслідковий зв`язок зі збитками, завданими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Однак витрати пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП, відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є складовою шкоди, що заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого. Обов`язок з відшкодування вказаної шкоди покладається на страховика, а у випадку настання події, яка є підставою для регламентної виплати на МТСБ (п. 22.1. ст.. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Позивач стверджує, що МТСБУ йому здійснено страхову виплату в розмірі 160000,00 грн. Вказаний розмір відшкодування визнаний в судовому засіданні і відповідачем, оскільки ним було сплачено зазначену суму коштів на рахунок МТСБУ.

Відповідно до п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до майнової шкоди, які підлягає відшкодуванню потерпілій внаслідок ДТП особі належить: різниця між вартістю транспортного до ДТП та після неї, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Обов`язок по відшкодуванню вказаних збитків у першу чергу покладається на страхову компанію (МТСБУ).

Позивач розмір шкоди, яка має бути йому відшкодована не довів, також не надав суду рішення прийняте МТСБ України про здійснення йому страхової виплати, внаслідок чого суд позбавлений можливості з`ясувати складові такого відшкодування, а саме: яку частку завданої шкоди було відшкодовано позивачу за рахунок страхової виплати МТСБ України, який вид шкоди було відшкодовано лише шкоду пов`язані із пошкодженням транспортного засобу чи й витрати на евакуацію, та яка частка їх відшкодована і скільки підлягає стягненню з відповідача. Тобто, позивачем не доведено, що розмір завданої майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, перевищує розмір страхового відшкодування, виплаченого МТСБУ.

Крім того, відповідно до пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 МТСБ Ураїни після сплати страхового відшкодування МТСБ України має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Тобто не з`ясування судом зазначених вище обставин під час ухвалення рішення може призвести до подвійної відповідальності винуватця ДТП.

Враховуючи наведене, суд не має можливості встановити чи виник у відповідача обов`язок по відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка включає і витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, після отриманої позивачем страхової виплати, тому вважає, що у цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 13 цього ж Кодексу встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; відповідно до ст. 79 достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; згідно з ч. 1, 2 ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 6 статті 81 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене вище, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами вимоги щодо розміру майнової шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати відповідач, у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 168989,23 грн, що складається з: майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу 150 614, 23 грн, витрат на послуги з евакуації автомобіля в розмірі 18 375, 00 грн слід відмовити.

Вирішуючи питання про відшкодування та витрат позивача за оренду транспортного засобу для продовження здійснення підприємницької діяльності в розмірі 45000,00 грн, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень наведених в статті 22 ЦК України, до складу збитків входять, крім втрат від пошкодження чи знищення речі, також витрати, які особа зробила або повинна була зробити для відновлення свого порушеного права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є самозайнятою особою, яка займається підприємницькою діяльністю. У зв`язку із ДТП пошкоджено транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач матки «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS», який належав позивачу на праві власності.

На підтвердження витрат, які позивач здійснив для відновлення свого порушеного права, надав суду договір найму транспортного засобу, укладеного ним із ФОП ОСОБА_5 за умовами якого він щомісячно сплачував за оренду автомобіля по 5000,00 грн. За період 10.01.2024 по 02.09.2024 за оренду транспортного позивач сплатив 45000,00 грн, про що свідчать підписи орендодавця про прийняття коштів в рахунок орендної плати на договорі оренди. Договір укладений в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений.

Частинами першою, другою статті 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частина перша статті 283 ГК України, яка регулює оренду майна у сфері господарювання, визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. При цьому вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів оренди у сфері господарювання не передбачено.

З моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як ФОП. При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо.

Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 04.06.2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23) зазначила, що для вирішення питання, чи підлягає договір найму (оренди) транспортного засобу, стороною якого є ФОП, нотаріальному посвідченню згідно із частиною другою статті 799 ЦК України, слід виходити не лише із суб`єктного складу відповідних правовідносин, важливим у цьому випадку є також зміст самих правовідносин (у цьому разі договірних відносин оренди транспортного засобу) та чи є такі відносини господарськими. Необхідним є встановлення правового статусу фізичної особи у цих правовідносинах - чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання, який орендує транспортний засіб з метою його використання у своїй господарській діяльності.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, який здійснює підприємницьку діяльність із 2010 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був фізично знищений транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач матки «DAF» моделі «ТЕ 47 ХS», придбаний позивачем у 2018 році. Крім того, на підтвердження перешкод у здійсненні підприємницької діяльності, що виникли у зв`язку із втратою транспортного засобу, позивачем надано копії листів ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_11 , де вони повідомляють про тимчасове припинення співпраці із позивачем.

Враховуючи наведені обставини, суд відхиляє доводи представника відповідача проте, що позивачем не доведено, що вказаний транспортний засіб використовувався для здійснення ним підприємницької діяльності.

Суд вважає, що позивачу, у зв`язку із фізичним знищенням транспортного засобу, що йому належав, довелось докласти зусилля, а також витрати час та кошти для відновлення свого порушеного права, тому позовні вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку із наймом транспортного засобу на підставі договору від 08.01.2024 в розмірі 45000,00 грн, слід вважати додатковими витратами для відновлення його порушеного права. Отже, вимоги про відшкодування витрат пов`язаних із орендою транспортного засобу у розмірі 45000,00 грн слід задовольнити.

На обґрунтування завданої моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн, позивач стверджує, що внаслідок ДТП та пошкодження майна, порушено його нормальний спосіб життя, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, він переніс душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості використовувати свою власність за її прямим призначенням. Позивачу довелося чимало нервувати через відсутність коштів для придбання автомобіля, а при цьому особа, яка винна у заподіянні майнових збитків, не вжила жодних заходів, аби добровільному порядку їх відшкодувати. Позивач вимушений був самоусунитися від роботи в силу неможливості її виконувати у зв`язку із відсутністю у користуванні автомобіля, був обтяжений клопотами по пошуку коштів для найму автомобіля.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами вказаної статті ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з положень ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Велика Палата Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, провадження № 14-714цс19).

Участь у ДТП, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд враховує зазначені у позові доводи, зокрема: порушення його звичайного укладу життя у зв`язку з відсутністю транспортного засобу, який використовував позивач у своїй підприємницькій діяльності, необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи встановлені обставини у справі, оцінюючи доводи позивача на обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди, зокрема те, що пошкоджений транспортний засіб використовувався ним для здійснення ним підприємницької діяльності та спричинені негативні наслідки, які були завдані позивачу у зв`язку із неможливістю використовувати його за призначенням, з огляду на ступінь вини відповідача, а також душевні страждання позивача, пов`язані з майновими втратами та необхідністю докладати додаткові зусилля для відновлення своїх прав, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, сягнувши із відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 3651,09 грн.

У позовній заяві позивач стверджує, що його витрати на правову допомогу склали 30000,00 грн. У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 08.04.2024, укладений між ОСОБА_14 та адвокатом Сусловим Є.М. Розділом 4 договору встановлено порядок оплати послуг адвоката, відповідно до яких оплата за надання послуг із захисту (представництва) адвокату виплачується розмірі та в термін обумовлені в додатковій угоді до договору. Оплата додаткових доручень клієнта виплачується за домовленістю сторін і не входить в суму гонорару. Розрахунок та виконання додаткових доручень здійснюється за рахунок повної їх передоплати (а.с. 9).

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 цього ж Кодексу за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 137 ЦПК України, стороною відповідача суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, їх вартості, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також не надано додаткову угоду, до договору, передбачену п. 4.1. Договору, у якій має бути визначено розмір гонорару та порядок його оплати.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна та інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Однак, вирішуючи питання щодо розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд враховує учать адвоката Суслова Є.М. разом із позивачем в підготовчому засіданні та судовому засіданні безпосередньо в приміщенні Новосанжарського районного суду Полтавської області, яке є територіально віддаленим від місця проживання представника, а також складання та подання до суду процесуальних документів, позовної заяви та клопотань, збирання та подання доказів і оцінює розмір наданої правової допомоги 10000,00 грн.

Вирішуючи питання про включення до судових витрат - витрат позивача за послуги з підготовки висновку судового експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 05.01.2024, в розмір 9000,00 грн слід зазначити таке.

Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня1998 року № 53/5(далі - Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

З 15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до ЦПК України, зокрема, в частині викладення статті 106 цього Кодексу у редакції, яка визначає можливість складання експертного висновку за зверненням учасника справи.

Оскільки у вступній частині висновку судового експерта-автотоварознавця Крутіня В.І. від 05.01.2024 вказано, що вказаний висновок підготовлено для подання до суду, на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.12.2023 в порядку ст.. 106 ЦПК України, про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384, 385 КК України експерт обізнаний, суд вважає, що витрати здійснені на підготовку вказаного висновку в розмірі 9000, 00 грн є судовими витратами, отже мають бути розподілені між сторонами згідно з вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином судові витрати позивача складають 22651,09 грн, у тому числі: витрати зі сплати судового збору збір - 3651,09 грн, витрати на правову допомогу - 10000,00 грн та витрат за проведення експертизи - 9000,00 грн.

Оскільки позовні вимоги суд задовольняє частково, із відповідача на користь позивача необхідно стягти судові витрати в розмірі 5570,19 грн (60000,00 х 22651,09 / 243989,23).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 79, 80, 81, 82, 89, 133, 134, 137, 141, 259, 264, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити в повному обсязі.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за оренду транспортного засобу в сумі 45000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоду в розмірі 15000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5570,19 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_13 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_17 , адреса: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_7 .

Повне судове рішення складено 19.02.2025.

Суддя

Новосанжарського районного суду

Полтавської області О.О. Гринь