ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 554/7331/22

провадження № 61-9171св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Путивльський відділ державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Бахмутський відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2024 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

1. У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Державна казначейська служба України, в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь відшкодування майнової шкоди та відшкодування завданої моральної шкоди.

2. Позов мотивував тим, що 23 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода у вигляді наїзду на нього автомобіля під керуванням

ОСОБА_2 , внаслідок якої він отримав тяжкі тілесні ушкодження.

3. 11 березня 2014 року постановою Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України.

4. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2016 року (справа №554/14044/15-ц) на його користь з ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 1 004 800,85 грн (яка складається з 408 240,00 грн страхового відшкодування, 23 353,56 грн трьох відсотків річних за користування грошовими коштами, 303 019,53 грн інфляційних втрат,

270 187,76 грн пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування) та 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

5. 24 травня 2016 року Октябрським відділом Державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання вказаного судового рішення.

6. 02 червня 2016 року в рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

7. У зв`язку із наявністю у ОСОБА_2 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виконавче провадження передано до Путивльського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, яким 27 липня 2016 року відкрито виконавче провадження про стягнення боргу з боржника.

8. Також в рамках вчинення виконавчих дій було встановлено наявність

у власності ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0025 га, розташованої

в с. Красненська, Бахмутського району Донецької області та гаражу площею

25,30 кв. м. в с. Артемівське, Бахмутського району Донецької області.

9. Путивльським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області 07 лютого 2017 року до Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції направлено доручення про опис та арешт зазначеного майна.

10. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, 05 липня 2017 року Путивльським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області виконавче провадження закінчено на підставі пункту 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

11. Зазначав, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2016 року.

12. Бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби встановлена ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2017 року та

12 лютого 2020 року.

13. Зазначена бездіяльність державних виконавців, виражена у невиконанні судового рішення та, як наслідок, у втраті можливості стягнення грошових коштів з боржника у зв`язку із закінченням виконавчого провадження внаслідок смерті останнього, завдала йому непоправної майнової та моральної шкоди.

14. З урахуванням зазначеного просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 3 359 847,11 грн на відшкодування майнової шкоди, яка складається з: 1 014 800,85 грн (сума боргу); 752 693,91 грн (інфляційні витрати);

1 424 368,06 грн (штрафні санкції); 167 984,29 грн (відсотки за використання коштів) та 29 930 640,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

15. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 листопада

2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 1 014 800,85 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої бездіяльністю Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) та Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 271 350,00 грн.

Стягнуто солідарно з Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) та Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) витрати на правничу допомогу в розмірі 18,00 грн

Стягнуто з Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) судовий збір на користь Держави

у розмірі 1 073,60 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

16. Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виснував, що невчинення посадовими особами відповідачів всіх необхідних виконавчих дій призвело до того, що рішення Октябрського районного суду

у м. Полтаві від 16 лютого 2016 року не виконане, що, в свою чергу, призвело до остаточної втрати позивачем можливості отримати присуджені йому грошові кошти, а тому останній, на переконання районного суду, має право на відшкодування майнової шкоди.

17. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов в зазначеній частині підлягав частковому задоволенню з відшкодуванням Державою на користь позивача матеріальної шкоди згідно статті 1174 ЦК України за правилами статті 1192 ЦК України в розмірі 1 014 800,85 грн.

18. Також районний суд дійшов висновку, що в результаті бездіяльності відповідачів ОСОБА_1 зазнав душевних переживань від безпідставного позбавлення права на отримання належних йому коштів у значному розмірі, що спричинило необхідність вжиття додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму життя та тривале відновлення свого права на отримання коштів, а тому районний суд дійшов висновку про присудження позивачу, для досягнення мети добросовісного відновлення поваги до його власності, відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 271 350,00 грн.

19. У зв`язку із розміром задоволених позовних вимог (0,04% від заявлених), районний суд дійшов висновку про відшкодування на рахунок позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 18,00 грн, а також стягнення з відповідача (Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми)) судового збору на користь Держави у розмірі 1 073,60 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

20. Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2024 рокуапеляційні скарги Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Бахмутського відділу Державної виконавчої служби

у Бахмутського районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2023 року скасовано із ухваленням нового судового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та 7,20 грн за надану правничу допомогу.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовлено.

21. Частково задовольняючи апеляційні скарги відповідачів та ухвалюючи нове судове рішення, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо остаточної втрати позивачем можливості отримати присуджені грошові кошти, оскільки позивач, як стягувач у виконавчому провадженні, має право звернутися до суду для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження правонаступниками, зокрема спадкоємцями померлого боржника в порядку, визначеному статтями 1281 та 1282 ЦК України.

22. У зв`язку із зазначеним, апеляційний суд виснував про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення за рахунок Держави в особі відповідачів майнової шкоди, завданої невиконанням судового рішення.

23. Крім того, апеляційний суд, встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, причинний зв`язок між ухваленням двох рішень щодо неправомірної бездіяльності відповідачів та настанням негативних наслідків, про які зазначав позивач, дійшов висновку про часткове задоволення позову

у вказаній частині та стягнення на користь позивача з Державного бюджету України 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

24. Також апеляційний суд встановив помилковість висновків суду першої інстанції стосовно стягнення з Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) та Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) витрат на правничу допомогу в розмірі 18,00 грн, а також стягнення з Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) судового збору на користь Держави у розмірі 1 073,60 грн, оскільки відповідачем у справі

є Держава Україна,з якої, на переконання апеляційного суду, і слід здійснювати стягнення.

25. У зв`язку із розміром задоволених позовних вимог (0,03% від заявлених позовних вимог), апеляційний суд дійшов висновку про відшкодування за рахунок Державного бюджету України на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7,20 грн.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26. У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2024 року.

27. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

28. Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

29. У касаційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

30. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі

№ 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц та справі № 464/3790/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі

№ 646/14523/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19), від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

31. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що бездіяльність посадових осіб відповідачів призвела до неможливості виконання позивачем судового рішення, ухваленого на його користь.

32. При цьому ОСОБА_1 вважає, що оскільки розмір збитків, які позивач просив стягнути з відповідача, є сумою, що підлягала стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, остання не

є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173 та

1174 ЦК України.

33. Спірні правовідносини, на переконання заявника касаційної скарги, виникли у зв`язку із примусовим виконанням судових рішень, у яких виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення, а відтак є відповідальною за свої дії або бездіяльність у межах та в спосіб, передбачені Конституцією України та законами України.

34. Крім того, вважає необґрунтованою постанову суду апеляційної інстанції

в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки апеляційний суд, зменшуючи розмір присудженого відшкодування, не врахував фактичні обставини справи, зокрема глибину душевних страждань позивача, пов`язаних із тривалим невиконанням судового рішення та, як наслідок, погіршенням стану здоров`я у зв`язку із відсутністю коштів для лікування захворювань, отриманих з вини боржника.

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили

Фактичні обставини справи, встановлені судами

35. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2016 року (справа №554/14044/15-ц) стягнуто з ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1 004 800,85 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00, всього 1 014 800,85 грн.

36. 20 квітня 2016 року ОСОБА_1 , на виконання вказаного рішення, отримав виконавчий лист, який був ним пред`явлений до Октябрського відділу Державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції

у Полтавській області, яким, в свою чергу, 24 травня 2016 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

37. Октябрським відділом Державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області встановлено, що за даними реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику на праві власності належить 47/100 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 27 липня 2016 року виконавчий лист передано до Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області. Останнім, у цей же день, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

38. В ході здійснення виконавчих дій Путивльським відділом Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області направлялись запити відповідним установам в цілях перевірки майнового стану боржника та виявлення його майна і грошових коштів.

39. Належну боржнику частину житлового будинку описано Путивльським відділом Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області. Суб`єктом оціночної діяльності визначено вартість частини житлового будинку

у розмірі 47 289,05 грн та передано на реалізацію 04 квітня 2017 року, проте торги з реалізації вказаного майна не відбулись у зв`язку із відсутністю покупців.

40. Також встановлено, що за ОСОБА_3 зареєстровано земельну ділянку площею 0,0025 га (кадастровий номер :06:000:0077) для будівництва індивідуальних гаражів на території Красненської сільської ради Бахмутського району Донецької області та будівлю гаражу б/н площею 25,30 кв. м. в гаражному кооперативі «Будівельник» (с. Артемівське Бахмутського району Донецької області).

41. 07 лютого 2017 року Путивльським відділом Державної виконавчої служби направлено доручення Бахмутському міськрайонному відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління міністерства юстиції

у Донецькій області щодо здійснення перевірки наявності майна, належного ОСОБА_3 , та його опис (Т.1, а.с. 140).

42. Боржник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Першино, Тюменської області, російська федерація (Т.2, а.с. 84).

43. 18 квітня 2017 року старшим державним виконавцем Путивльського відділу Державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника, однак 19 квітня 2017 року зазначену постанову скасовано, повторно виконавче провадження закінчене на підставі постанови старшого державного виконавця Путивльського відділу Державної виконавчої служби 05 липня 2017 року. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

44. За скаргами ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності виконавчих служб постановлено два судові рішення:

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Бахмутського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Коваленко В. М. щодо виконання доручення про проведення перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна

ВП НОМЕР_2 від 07 лютого 2017 року Путивльського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Сумській області та зобов`язано Бахмутський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконати доручення проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна ВП НОМЕР_2 від 07 лютого 2017 року Путивльського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Сумській області (Т.1, а.с. 97-99).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2020 року скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності старшого державного виконавця Путивльського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Деркачова А. Ф. неправомірною задоволено частково.

Визнано бездіяльність старшого державного виконавця Путивльського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Деркачова А. Ф. неправомірною. В задоволенні іншої частини скарги відмовлено (Т.1, а.с. 21-25, 101-107).

45. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що невчинення посадовими особами відповідачів всіх необхідних виконавчих дій призвело не тільки до того, що рішення Октябрського районного суду у м. Полтаві від 16 лютого 2016 року не виконано, а й до того, що внаслідок бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби позивач остаточно втратив можливість отримати присуджене йому відшкодування, а тому має право на відшкодування як моральної, так і майнової шкоди.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

46. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

47. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

48. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

49. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

50. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди

51. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

52. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

53. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

54. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи, як: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

55. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

56. Зазначена норма регулює загальні підстави для відшкодування шкоди

в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань, а юридичною підставою позадоговірної відповідальності, в свою чергу, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

57. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття

1173 ЦК України).

58. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

59. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Держави в особі відповідачів відшкодування майнової шкоди, Полтавський апеляційний суд виходив із помилковості висновків суду першої інстанції щодо остаточної втрати ОСОБА_1 можливості отримати присуджені судовим рішенням на його користь грошові кошти.

60. При цьому апеляційний дійшов висновку, що сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

61. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки ОСОБА_1 не втратив остаточно можливість виконання судового рішення, а звернення до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди за рахунок держави фактично підміняє стадію виконання судового рішення стадією розгляду спору по суті до іншого відповідача.

62. З таким висновком погоджується і Верховний Суд з огляду на наступне.

63. Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що боржник був громадянином російської федерації, на території Сумської або Донецької області, де знаходилось майно, належне йому на праві власності, зареєстрований не був, пенсія чи інші доходи відповідними органами боржнику не виплачувались.

64. Вартість майна, що знаходилась на території, на яку поширюється юрисдикція Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не могла в повному обсязі відшкодувати суми, визначені рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2016 року на користь

ОСОБА_1 .

65. При цьому апеляційний суд у змісті оскаржуваної постанови дійшов висновку, що частково задовольняючи заявлені в даній позовній заяви вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Державного бюджету України на відшкодування майнової шкоди 1 014 800,85 грн, суд першої інстанції в повній мірі не проаналізував підстави визнання неправомірними бездіяльності виконавчих служб та чи знаходяться вони в причинно-наслідковому зв`язку із завданою шкодою.

66. Зокрема, апеляційним судом встановлено, що неправомірна бездіяльність Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції визнана судом в частині невиконання доручення Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 лютого 2017 року із проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна (ухвала від 01 червня 2017 року, справа № 554/14044/15-ц).

67. Неправомірна бездіяльність Путивльського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в свою чергу,визнана в частині невжиття державним виконавцем Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Деркачовим А. Ф. всіх заходів, спрямованих на встановлення доходів та майна боржника, оскільки останнім не проводилася кожні два тижні перевірка на виявлення рахунків боржника, запити направлялися до банківських установ лише 28 липня 2016 року.

68. Також судом встановлено, що державним виконавцем кожні три тижні не вживалися заходи щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ухвала

від 12 лютого 2020 року, справа № 554/14044/15-ц).

69. При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що боржник помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

70. Відповідно до частини першої, другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

71. Частина перша статті 1282 ЦК України передбачає обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

72. Відтак, обґрунтованим є висновок апеляційного суду щодо помилковості встановленої судом першої інстанції остаточної втрати можливості отримати присуджені позивачу суми, оскільки ОСОБА_1 , як стягувач, вправі звернутися до суду за вирішенням питання про заміну сторони виконавчого провадження правонаступниками (спадкоємцями) померлого боржника в порядку, визначеному статтями 1281, 1282 ЦК України.

73. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки можливість виконання судового рішення остаточно не втрачена.

74. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19), від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).

75. У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі

№ 613/814/16-ц (провадження № 61-20218св19) зроблено висновок про те, що сам факт тривалого невиконання судового рішення не може бути підставою для безспірного списання збитків у вигляді стягнення нестягнутої за рішенням суду суми.

76. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, яка переглядається, визнана у судовому порядку неправомірна бездіяльність посадових осіб виконавчих служб не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили та завданою шкодою, з урахуванням вчинення державними виконавцями дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо виконання рішення суду.

77. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі

№ 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.

78. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду

від 02 вересня 2020 року у справі № 910/15758/19.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди

79. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

80. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

81. Згідно з частиною першою, другою, третьою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

82. Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок апеляційного суду про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди з огляду на наступне.

83. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі

№ 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19)).

84. Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що позивач довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між прийняттям двох рішень щодо неправомірної бездіяльності відповідачів та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у вказаній частині та стягнення на користь позивача відшкодування завданої моральної шкоди.

85. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

86. При цьому, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, врахував ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті, принципи поміркованості, розумності

і справедливості, а також причинний зв`язок між прийняттям двох рішень щодо неправомірної бездіяльності відповідачів та настанням негативних наслідків внаслідок такої бездіяльності, відповідно, дійшов правомірного висновку про стягнення на користь позивача 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Вказаний розмір не є більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача та не призводить до його збагачення.

87. Також обґрунтованим є висновок апеляційного суду в частині вирішення питання про судові витрати, оскільки рішенням районного суду помилково стягнуто саме з Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) та Бахмутського відділу Державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) витрати на правничу допомогу, а також з Путивльського відділу Державної виконавчої служби

у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) судовий збір на користь Держави, оскільки, як правильно встановлено апеляційним судом, відповідачем у справі

є Держава Україна, з якої, відповідно до змісту статті 141 ЦПК України, належало здійснювати стягнення.

88. Зменшуючи відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд правильно зменшив розмір такого відшкодування до розміру 7,20 грн,

з урахуванням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України та розміру задоволених позовних вимог.

89. Посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19), від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18)

є необґрунтованими, оскільки висновки апеляційного суду не суперечать висновкам викладеним у зазначених вище постановах.

90. Висновки Верховного Суду, викладені Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, у постановах Верховного Суду від 10 квітня

2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі

№ 686/21962/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та справі № 464/3790/16-ц, від 19 червня

2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі

№ 723/304/16-ц, на які, зокрема, посилається заявник у касаційній скарзі, не застосовні у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин справи.

91. Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

92. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

93. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

94. Європейський суд з прав людини указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі

статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

95. Оскаржувана заявником постанова апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки судом надано оцінку всім важливим аргументам сторін.

Розподіл судових витрат

96. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

97. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович