Справа № 182/2857/24
Провадження № 4-с/0182/7/2025
У Х В А Л А

Іменем України

30.01.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на дії Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач - ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла скарга на дії Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач - ОСОБА_3 .

В обгрунтування заявлених вимог представник скаржника посилається на те, що в провадженні Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження № 49110402 з виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/5737/15-ц, виконавчий лист 2/0182/3224, виданий 22.10.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 на користь ОСОБА_3 . На виконання рішення суду, боржником здійснено оплату через додаток Приват 24 на картку стягувача ОСОБА_3 № НОМЕР_1 в АТ РАЙФФАЙЗЕН БАНК, про що свідчать відповідні квитанції: 12.10.2023 року - на суму 10 000 грн. 00 коп., 27.10.2023 року - на суму 1 000 грн. 00 коп., 29.10.2023 року - на суму 15 000 грн. 00 коп., 29.10.2023 року - на суму 29 999 грн. 00 коп., 19.11.2023 року - на суму 1 000 грн. 00 коп., 26.11.2023 року - на суму 10 000 грн., 20.12.2023 року - на суму 29 999 грн. 00 коп., 04.02.2024 року - на суму 2 000 грн. 00 коп., 09.02.2024 року - на суму 2 000 грн. 00 коп., 12.02.2024 - року на суму 5 000 грн. 00 коп., 23.02.2024 року - на суму 25 000 грн. 00 коп., тобто, загальна сума переказу становить - 130 998 грн. 00 коп. При цьому, представник скаржника вказує, що номер зазначеної карти заявнику надала стягувач ОСОБА_3 для отримання від нього грошових переказів по аліментам. 29 квітня 2024 ОСОБА_2 , через свого представника, звернувся до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із адвокатським запитом про здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за весь час їх нарахування, включивши до нього квитанції про сплату аліментів, які боржник сплатив самостійно, що додаються, на загальну суму 130 998 грн. 00 коп. 21 травня 2024 року на електрону адресу представника надійшла відповідь за підписом начальника відділу Олійник Ірини, виконавець - Перепелятнікова Т.Б., в якій зазначено, що зарахувати квитанції, що були надані в рахунок погашення заборгованості по аліментам, немає можливості, оскільки в квитанціях відсутні дані про отримувача платежів та відсутнє призначення платежу. Скаржник звернувся на гарячу лінію Приватбанку із запитом про надання інформації про здійснені ним зазначені вище платежі та отримання інформації про данні отримувача за вказаними квитанціями. Співробітник банку пояснив, що даних по банківській карті № НОМЕР_1 банк не має, оскільки це номер карти іншого банку. Крім того, йому роз`яснено, що така інформація є банківською таємницею і взагалі не може бути розголошена. Відтак, вирішити питання про здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за весь час їх нарахування, включивши до нього квитанції про сплату аліментів, які боржник сплатив самостійно, на загальну суму 130 998 грн. 00 коп. без звернення до суду ОСОБА_2 не може, враховуючи те, що між ним та колишньою дружиною існують фінансові зобов`язання тільки щодо утримання їхніх спільних дітей. Тому, на підставі викладеного, представник скаржника змушений звернутись до суду та просить зобов`язати Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, виконавче провадження № 49110402, із стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, з врахуванням наданих квитанцій про сплату аліментів: від 12.10.2023 року - на суму 10 000 грн. 00 коп., 27.10.2023 року - на суму 1 000 грн. 00 коп., 29.10.2023 року - на суму 15 000 грн. 00 коп., 29.10.2023 року - на суму 29 999 грн. 00 коп., 19.11.2023 року - на суму 1 000 грн. 00 коп., 26.11.2023 року - на суму 10 000 грн., 20.12.2023 року - на суму 29 999 грн. 00 коп., 04.02.2024 року - на суму 2 000 грн. 00 коп., 09.02.2024 року - на суму 2 000 грн. 00 коп., 12.02.2024 року - на суму 5 000 грн. 00 коп., 23.02.2024 року - на суму 25 000 грн. 00 коп., тобто, загальна сума переказу становить - 130 998 грн. 00 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2024 року дану скаргу було прийнято до розгляду та надано сторонам строк для подання своїх заперечень на скаргу (а.с.56).

Державний виконавець Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався та 16 жовтня 2024 року на адресу суду надав відзив на скаргу, згідно якого зазначає наступне. На виконанні Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження АСВП № 49110402 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.08.2015 року та до повноліття дітей. У відповідності до Положення «Про автоматизовану систему виконавчого провадження», затверджену наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 року № 2432/5, виконавче провадження розподілено на виконання державному виконавцю Перепелятніковій Тамарі Борисівні. 22.10.2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія якої, разом із супровідними листами, направлена сторонам виконавчого провадження, боржнику - рекомендованим поштовим відправленням. 29.04.2024 року, за вх.№ 9927, до Відділу надійшов запит представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Любарця С.С. про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, що утворилась за період з березня 2020 року по квітень 2024 року, з урахуванням добровільних оплат боржника на картковий рахунок стягувача. В підтвердження здійснення добровільних оплат, до запиту були додані копії квитанцій в кількості 11 штук. Зарахувати надані квитанції, в рахунок погашення заборгованості по оплаті аліментів, не було жодних законних підстав, оскільки в квитанціях були відсутні дані про отримувача платежів та відсутнє призначення платежу. Відповідь на запит була надіслана представнику боржника 20 травня 2024 року. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 195 СК України регламентує, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У постанові від 12.01.2022 року, у справі № 2-4665/2008, Верховний Суд України, зокрема, зазначив, що у квитанціях про перерахування коштів на картковий рахунок стягувача у графі призначення платежу не зазначено сплата аліментів, а тому вони не можуть свідчити про виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів. Тому, враховуючи вищенаведене, та керуючись ст.ст.150, 180, 181, 19 СК України, ст.ст.451 ЦПК, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», представник просить суд розгляд справи проводити у відсутності представника Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за наявними в справі матеріалами, з врахуванням відзиву на скаргу та в задоволенні вимог скаржника щодо зобов`язання Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП 49110402, з врахуванням наданих квитанцій відмовити в повному обсязі.

Від ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , що, в рамках вищевказаного виконавчого провадження, є стягувачем, надійшли пояснення, згідно яких зазначено наступне. Боржник є батьком дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження № 49110402 по виконавчому листу № 2/0182/3224 від 22.10.2015 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.08.2015 року та до повноліття дітей. Державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Тамарою Перепелятніковою складено Розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому документу № 2/0182/3224, виданому 22.10.2015 року, у якому, станом на 01.02.2024 року, зазначена заборгованість у розмірі 279 159 грн. 67 коп. Отже, Боржник за період з серпня 2018 року по теперішній час не здійснює систематичну сплату аліментів на утримання дітей. Наявний борг по сплаті аліментів становить розмір, що сукупно складає суму виплат за 6 років відповідних платежів. Боржник за період з 12 жовтня 2023 року до 23 лютого 2024 року здійснював перекази на рахунок НОМЕР_2 в банку АТ «Райффайзен Банк», отримувачем коштів якого є ОСОБА_3 . Факт отримання коштів не заперечується. Однак, Боржником не надано доказів сплати аліментів з цільовим призначенням платежу "аліменти" за відповідний період. У квитанціях, що долучені до адвокатського запиту представником Боржника до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), не зазначено призначення «для сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, відсутні підстави вважати, що Боржник в період з 12 жовтня 2023 року до 23 лютого 2024 року здійснював сплату аліментів на утримання дітей. Стягувач (заінтересована особа) вважає, що дані кошти сплачені в рахунок додаткових витрат на дітей, з огляду на наступне. Кошти, які надходили від Боржника з жовтня 2023 року, не є сталими, чітко визначеними та не покривають повною мірою витрати на догляд, життя, харчування, розвиток дітей, оскільки через повномасштабне вторгнення російської федерації Стягувач змушена змінити місце проживання разом з дітьми та переміститись у безпечне місце, що потягнуло витрати на оренду житла, оплату навчання, гуртків, оздоровлення та лікування. Вважають, що Боржником здійснюються одноразові сплати додаткових витрат на дітей, оскільки, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду, було видано виконавчий документ № 2/0182/3224 від 22.10.2015 року про стягнення з Боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.08.2015 року та до повноліття дітей. Таким чином, Боржник зобов`язаний регулярно, щомісяця сплачувати аліменти на утримання дітей на рахунок Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Решта кошів, що перераховується ним на картковий рахунок Стягувача слід вважати додатковими витратами на утримання та розвиток дітей. Щодо неврахування виконавцем доходу Боржника з жовтня 2023 року по квітень 2024 року, представник зазначає наступне. 30.05.2024 року представником Стягувача - адвокатом Даніловою А.А. направлено на електронну адресу Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяву про видачу розрахунку заборгованості. 31.05.2024 року отримано відповідь, що державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Тамарою Перепелятніковою направлено повторно вимогу до військової частини щодо надання довідки про доходи для перерахування розміру заборгованості. Таким чином, у зв`язку із наявністю спору та подачею позовної заяви Боржником до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області строки по видачі розрахунку заборгованості та, відповідно, оскарження, призупинено до винесення рішення суду. Згідно відповіді з Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, сума нарахованого доходу Боржника за 4 квартал 2023 року становить 382 293, 35 грн. (триста вісімдесят дві тисячі двісті дев`яносто три гривні тридцять п`ять копійок), сума утриманого податку 68 812,8 (шістдесят вісім тисяч вісімсот дванадцять гривень вісімдесят копійок). Таким чином, середньомісячний дохід Боржника за кожен із місяців жовтня-грудня 2023 року становить 104 493 грн. (сто чотири тисячі чотириста дев`яносто три гривні). Сума аліментів, яка підлягає сплаті за кожен із місяців жовтня-грудня 2023 року 34 831,17 (тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять одну гривню сімнадцять копійок). 1 квартал 2024 року становить 256 152, 62 грн. (двісті п`ятдесят шість тисяч сто п`ятдесят дві гривні шістдесят дві копійки), сума утриманого податку - 46 107,47 (сорок шість тисяч сто сім гривень сорок сім копійок). Таким чином, середньомісячний дохід Боржника за кожен із місяців січня-березня 2024 року, становить 70 015 грн. 05 коп. (сімдесят тисяч п`ятнадцять гривень п`ять копійок). Сума аліментів, яка підлягає сплаті за кожен із місяців січня-березня 2024 року 23 338 грн. 35 коп. (двадцять три тисячі триста тридцять вісім гривень тридцять п`ять копійок). 07.06.2024 року отримано Звіт про здійсненні відрахування та виплати військової частини НОМЕР_3 щодо ОСОБА_2 за квітень 2024 року. Нарахована зарплата та інші доходи за квітень 2024 року становлять 110 908, 88 (сто десять тисяч дев`ятсот вісім гривень вісімдесят вісім копійок), утримано податків 308, 79 (триста вісім гривень сімдесят дев`ять копійок). Сума аліментів, яка підлягає сплаті за квітень 2024 року 36 886,69 (тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень шістдесят дев`ять копійок). Таким чином, сукупний розмір заборгованості буде становити 471 010,41 грн. (чотириста сімдесят одна тисяча десять гривень сорок одна копійка). Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Таким чином, враховуючи вищевикладене, представник стягувача просить суд врахувати аргументи та факти наведені у цих поясненнях на скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС та не враховувати твердження, що наведені Боржником в скарзі на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС. Окрім цього, представник стягувача просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судові витрати у розмірі 7 100 грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

За приписами частини 1 статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у пункті 7 частини 3 статті 2 та статті 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження АСВП № 49110402 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.08.2015 року та до повноліття дітей. У відповідності до поданих матеріалів, в рамках вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості по аліментам з виконання виконавчого листа, з якого вбачається, що ОСОБА_2 станом на 01 лютого 2024 року має заборгованість в розмірі 279 159 грн. 67 коп. (а.с.40-41). При цьому, боржник погоджуючись із таким розрахунком та звернувся до державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою, згідно якої просив включити та врахувати суму в розмірі 130 998 грн. 00 коп., яку він перераховував на картковий рахунок стягувача самостійно. Однак, 21 травня 2024 року отримав лист, в якому містилась відмова та зазначення про те, що зарахувати квитанції, що були надані в рахунок погашення заборгованості по аліментам немає можливості, оскільки в квитанціях відсутні дані про отримувача платежів та відсутнє призначення платежу.

Проте, суд з даним твердженням та відмовою у зарахуванні сплачених сум не погоджується та вважає, що дані дії суперечать вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 645/5637/15-ц).

У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

Особливості виконання судових рішень про стягнення аліментів на дітей визначені СК України, Законом № 1404-VІІІ.

Статтею 71 Закону № 1404-VІІІ визначено порядок стягнення аліментів, зокрема, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Із матеріалів справи вбачається, що в даній ситуації між боржником та державним виконавцем наявний спір щодо розміру заборгованості за аліментами, оскільки боржник сплачував у добровільному порядку на рахунок стягувача кошти, тому, відповідно до вимог частини третьої статті 195 СК України, обов`язок перевірки доказів для здійснення правильного розрахунку цієї заборгованості покладається на суд.

Верховний Суд неодноразово розглядав питання щодо врахування виконавчою службою добровільно сплачених боржником аліментів у рахунок аліментних зобов`язань за відповідним судовим рішенням. Раніше існувала судова практика, згідно з якою кошти, сплачені одним з батьків добровільно на утримання дитини без зазначення призначення платежу, не зараховувалися, як сплата аліментів. Це означало, що такі платежі не враховувалися при визначенні заборгованості за аліментами. Однак, сьогодні судова практика змінена для забезпечення більшої справедливості та прозорості у питаннях сплати аліментів.

У постановах від 18.11.2020 року у справі № 648/1102/19 та від 26.05.2021 року у справі № 569/11466/20 Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 17.05.2023 року у справі № 199/2951/21 зроблено висновок про те, що між стягувачем і боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних.

Суд приймає до уваги той факт, що представник стягувача не заперечувала отримання від боржника грошових переказів, де її довірителька була отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. В рамках розгляду даної справи, судом, на підставі ухвали, були витребувані документи та докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті. Так, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області Ухвалою від 17 жовтня 2024 року було зобов`язано Акціонерне товариство РАЙФФАЙЗЕН БАНК, надати інформацію на підтвердження або спростування приналежності ОСОБА_3 банківської карти (карткового рахунку) № НОМЕР_1 та довідку про надходження на банківську карту (картковий рахунок) № НОМЕР_1 грошових коштів по переказам від 12.10.2023 року на суму 10 000 грн. 00 коп., від 27.10.2023 року на суму 1 000 грн. 00 коп., від 29.10.2023 року на суму 15 000 грн. 00 коп., від 29.10.2023 року на суму 29 999 грн. 00 коп., від 19.11.2023 року на суму 1 000 грн. 00 коп., від 26.11.2023 року на суму 10 000 грн. 00 коп., від 20.12.2023 року на суму 29 999 грн. 00 коп., від 04.02.2024 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 09.02.2024 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 12.02.2024 року на суму 5 000 грн. 00 коп., від 23.02.2024 року на суму 25 000 грн. 00 коп. (а.с.82-83). Згідно отриманої відповіді, було встановлено, що вищевказаний картковий рахунок, дійсно, належить ОСОБА_3 та вищевказані грошові перекази надходили на її картковий рахунок (а.с.85-92). Тобто, дані обставини свідчать про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів. Будь-яких доказів наявності інших зобов`язань перед стягувачем суду не надано, як й не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Наведене вище свідчить про добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів, враховуючи, що боржник надав численні копії Звіту по транзакціях по картковому рахунку про здійснення ним платежів на користь стягувача, проте, у таких звітах не було зазначено ПІБ отримувача та призначення платежу, у зв`язку з чим державний виконавець дійшов помилкового висновку про відсутність правової підстави враховувати дані перекази під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи та доказів, поданих учасниками справи, суд дійшов висновку, що систематичні грошові перекази боржника на рахунок стягувача, які підтверджені банківською установою, були надані на підтвердження сплати аліментів, тому такі перекази мають бути перевірені та враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості за аліментами, сплачені на користь ОСОБА_3 . При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що квитанції без зазначення призначення платежу "аліменти", надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, також мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості боржника за аліментами, оскільки доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем у матеріалах справи немає, як й немає доказів відмови ОСОБА_3 від отримання грошових переказів від боржника, що також, у сукупності з іншими доказами, доводить, що грошові кошти, сплачені Боржником на користь Стягувача, є саме аліментами на утримання дітей.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23).

Відповідно до численної судової практики, при вирішенні справ зазначеного характеру, суд має встановити характер взаємовідносин між сторонами, оскільки автоматичне неврахування платежів платника аліментів на адресу їх отримувача без встановлення інших видів взаємовідносин між сторонами, лише за формальних ознак, не може вважатися обґрунтованим.

У вищевказаних постановах Верховний Суд, враховуючи платежі осіб, як сплату аліментів, без зазначення призначення такого платежу, як «аліменти», виходив із відсутності між сторонами інших взаємовідносин матеріального характеру. З аналізу вищевказаного вбачається, що при вирішенні справ даної категорії суду необхідно встановити характер спірних правовідносин та наявність чи відсутність між сторонами інших взаємовідносин матеріального характеру, наявність яких може свідчити про внесення коштів за інші зобов`язання окрім аліментних.

В ході розгляду справи судом, стягувачем не було доведено, що між сторонами існує ряд інших взаємовідносин матеріального характеру окрім аліментних. Отже, кошти, внесені скаржником на рахунок стягувача, навіть, без зазначення призначення платежу, необхідно вважати, як сплату аліментів.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-2622918) викладений правовий висновок, що відсутність інших грошових зобов`язань між стягувачем та боржником, відсутність відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником, а також неможливість зазначення призначення платежу «добровільна сплата аліментів» у таких грошових переказах в сукупності можуть свідчити про добровільне виконання боржником свої обов`язків.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що вимоги є обгрутованими, та скарга підлягає задоволенню.

Що стосується заявленої вимоги представником стягувача в частині стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп., суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати, на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони (постанова Верховного Суду від 23.06.2022 року у справі № 607/4341/20).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу стягувача та його представника на ту обставину, що в даному випадку, в рамках розгляду даної справи (скарги) в порядку виконання судового рішення, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, понесені витрати на професійну правничу допомогу іншою особою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року, у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року, у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року, у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, суд вважає, що заявлена стягувачем та її представником вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, оскільки, з урахуванням категорії справи, а також обставин, які знайшли підтвердження в судовому засіданні, внаслідок чого скарга задоволена повністю, не дає суду правової підстави для стягнення зі скаржника, права та інтереси якого порушенні, судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.258-261, 353-354, 447-451 ЦПК України, ст.ст.20, 48, 71 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на дії Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягував - ОСОБА_3 , задовольнити.

Зобов`язати Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, виконавче провадження № 49110402, із стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, з врахуванням наданих квитанції про сплату аліментів, від 12.10.2023 року - на суму 10 000 грн. 00 коп., 27.10.2023 року - на суму 1 000 грн. 00 коп., 29.10.2023 року - на суму 15 000 грн. 00 коп., 29.10.2023 року - на суму 29 999 грн. 00 коп., 19.11.2023 року - на суму 1 000 грн. 00 коп., 26.11.2023 року - на суму 10 000 грн., 20.12.2023 року - на суму 29 999 грн. 00 коп., 04.02.2024 року - на суму 2 000 грн. 00 коп., 09.02.2024 року - на суму 2 000 грн. 00 коп., 12.02.2024 року - на суму 5 000 грн. 00 коп., 23.02.2024 року - на суму 25 000 грн. 00 коп., тобто, на загальну суму переказу - 130 998 грн. 00 коп.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал