Провадження № 2-о/466/113/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого судді Зими І.Є.

секретаря судового засідання Васинчик М.О.

за участю заявниці ОСОБА_1

представника заявниці Фурика А.Я.

представника зац. особи Горбаня О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фурик Андрій Ярославович за участі заінтересованої особи Головного управління міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення , -

в с т а н о в и в :

28 листопада 2024 року, адвокат Фурик А.Я., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Луганськ, Україна, громадянки України.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у Луганській області, м. Луганськ. 17.04.2024 року вона перетнула державний кордон через тимчасово закритий пункт пропуску «Покровка», з документом, що підтверджує особу, а саме Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського обласного управління юстиції 09 липня 2004 року. Відповідно до зазначеного свідоцтва батьками ОСОБА_1 є громадяни України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Для отримання паспорта ОСОБА_1 звернулась до Відділу №3 у місті Львові ГУ ДМС України у Львівської області з відповідною заявою. Однак, листом від 08.07.2024 підрозділ ДМС відмовив у видачі паспорта громадянина України у зв`язку з відсутністю даних стосовно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 в системі ДРАЦС та неможливістю ідентифікувати особу ОСОБА_1 та роз`яснив про наявність у заявниці права звернутися до суду за рішенням про встановлення особи ОСОБА_1 . У зв`язку з вищенаведеним змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала, просила таку задовольнити, покликаючись на аргументи, викладені у зверненні. Крім того, будучи допитана в судовому засіданні як свідок, пояснила, що вони з сестрою проживали в м. Луганськ з батьками. Після того, як почалось повномасштабне вторгнення та бойові дії, продовжувала жити в м. Луганську. Однак, в квітні 2024 року, виїхала з м. Луганськ через пункт пропуску «Покровка», при собі мала свідоцтво про народження та паспорт громадянки рф , який у неї вилучили у фільтраційному таборі. Пояснила, що перебуваючи у м. Луганськ не мала можливості отримати паспорт громадянки України, коли досягла відповідного віку. Відтак , змушена була отримати паспорт так званої «луганської народної республіки», без якого не могла отримати документ про закінчення навчання в школі. Приїхала до сестри, яка вже декілька років жила у Києві, згодом разом приїхали у Львів. Заявниця звернулась до ГУДМС України у Львівській області для вироблення паспорту громадянки України, проте їй було відмовлено. На даний момент ОСОБА_1 проживає у Львові та перебуває на обліку у КУЗТ «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело», за адресою м. Львів, вул. Кирлівська,3-А.

Заявниця хоче оформити паспорт громадянина України, однак у неї відсутні документи, що підтверджують належність до громадянства України, окрім свідоцтва про народження, оскільки, вона не оформила паспорт громадянина України вчасно, бо весь час жила у м. Луганськ, який є окупованою територією, і українські органи державної влади там відсутні. У зв`язку з чим звернулась до суду.

Представник заявниці ОСОБА_4 в судовому засіданні просив задовольнити заяву, посилаючись на доводи викладені в заяві. Зазначає, що заявниця не може пройти процедуру встановлення особи, оскільки дана процедура передбачена тільки для громадян України, а спершу вона ще повинна пройти процедуру належності до громадянства України.

Представник зацікавленої особи Горбань О.В. при розгляді заяви підтримав письмові пояснення , що долучені до матеріалів справи.

Заслухавши заявницю, представника заявниці, представника зацікавленої особи, заслухавши пояснення свідків по справі, дослідивши матеріали заяви, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 3 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, метою такого звернення є необхідність встановлення особи для отримання паспорту громадянина України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Луганській області, м. Луганськ, та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6). Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стверджується копіями паспортів батьків заявниці (а.с.10-15), та свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 (а.с.16). До квітня 2024 року заявниця проживала на тимчасово окупованій території в м. Луганськ. 18.04.2024 року заявниця перетнула державний кордон через тимчасово закритий пункт пропуску «Покровка», що стверджується довідкою №2329 від 18.04.2024 року(а.с.7). 22.10.2024 року заявницю було взято на облік у КУЗТ «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело», за адресою м. Львів, вул. Кирлівська,3-А(а.с.8). Для отримання паспорта громадянина України, ОСОБА_1 звернулась до Відділу №3 у місті Львові ГУ ДМС України у Львівської області з відповідною заявою. Однак, листом від 08.07.2024 підрозділ ДМС відмовив у видачі паспорта громадянина України у зв`язку з відсутністю даних стосовно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 в системі ДРАЦС та неможливістю ідентифікувати особу ОСОБА_1 та роз`яснили, про наявність у заявниці права звернутися до суду за рішенням про встановлення особи ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що вона є рідною сестрою заявниці. Вони з батьками та братом проживали у м. Луганську та були позбавлені можливості при досягненні відповідного віку отримати паспорти громадян України. Вона в липні 2021 року переїхала проживати спочатку до м. Києва, а згодом до м. Львова. Вона без жодних проблем отримала паспорт громадянки України. У 2024 році й її сестра переїхала з тимчасово окупованої території, щоб жити і працювати у м. Львові. Проте, крім свідоцтва про народження у неї немає жодних документів, які в силу її віку та тимчасової окупації частини території України не могли бути отримані у м. Луганську.

На підтвердження вказаних обставин заявницею було представлено ряд фотографій, на яких зафіксовано її батьків, заявницю та її сестру на святкуванні закінчення навчання у школі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Судом встановлено, що батьки заявниці є громадянами України, та проживають на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N215(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006):

п. 15. Для оформлення належності до громадянства України відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону повнолітня особа, яка у неповнолітньому віці разом зі своїми батьками (одним із них) після 13 листопада 1991 року прибула на постійне проживання в Україну, подає:

а) заяву про оформлення належності до громадянства України;

б) копії паспортів своїх батьків (одного з них) - громадян колишнього СРСР із внесеним написом "громадянин України", а якщо паспорт громадянина колишнього СРСР був утрачений, пошкоджений тощо, - довідку територіального підрозділу Державної міграційної служби України про перевірку за заявою такої особи на підставі інших документів факту внесення органом внутрішніх справ України напису "громадянин України";

в) копію свідоцтва про народження особи.

Пунктом 10 передбачено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено особу заявниці, якою є ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , уродженка м. Луганськ, Луганської області, що підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Факт про встановлення якого просить заявниця, дасть їй підстави для отримання паспорту громадянина України та реалізації своїх конституційних прав і свобод як громадянина України в майбутньому.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає заяву підставною та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,12,81,89,258-259, 263-265,293,294,315 ч.2,319 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме, що громадянка, яка звернулась до суду з даною заявою є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Луганськ, Луганської області, Україна.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Львівського апеляційного суду.

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: відсутній, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, , місцезнаходження: м. Львів, вул. Січових Стрільців,11.

Суддя І. Є. Зима