Справа № 953/5848/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зуба Г.А.
за участю секретаря Черниш О.М.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією російської федерації,-
Представник відповідача своїм правом на подання відзиву не скористався.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом у встановленому законом порядку, від представника позивача адвоката Кучер Ю.Ю. на адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду та за наявними в справі доказами.
01.07.2024 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А.
08.07.2024 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача.
Ухвалою судді від 08.07.2024 залишено вказану позовну заяву без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунені стороною позивача 10.07.2024 та 15.07.2024.
Ухвалою судді від 07.08.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку загального позовного провадження,
та постановлено здійснювати виклик відповідача через офіційний сайт Судової влади України.
Ухвалою суду від 24.10.2024 закрито підготовче провадження по вказаній справі, справу призначено до судового розгляду по суті, та постановлено здійснювати виклик відповідача через офіційний сайт Судової влади України.
Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить гаражний бокс № НОМЕР_1 в нежитловій будівлі літ. «Г-1», загальною площею 20,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що 30.04.2024 близько 10 год. 01 хв. мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил чи інших відомств рф, що полягало у здійсненні із використанням невстановленого виду озброєння (попередньо 1 ракета типу УМПБ Д-30СН по території гаражного кооперативу за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, пошкоджено гаражний бокс № НОМЕР_1 в нежитловій будівлі літ. «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок обстрілу пошкоджено гаражні приміщення, транспортні засоби, паркан, приміщення Інституту експериментальної і клінічної ветеринарної медицини, поранено 3 особи. Також, внаслідок обстрілу пошкоджено транспортний засіб марки BMW 530e д.н.з. НОМЕР_2 .
За вказаних обстави, підставою для звернення до суду з вказаним позовом є стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії рф майну позивачці, яке зруйновано.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статті 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Згідно зі статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 2 статті 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.
Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).
Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).
Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації.
24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України - повномасштабне вторгнення російської федерації на суверенну територію України.
24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в України введено в Україні воєнний стан.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.
Починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з російською федерацією.
В ухвалі від 21.02.2021 року у справі № 308/9708/19 Верховний Суд зазначив про те, що немає потреби додатково повідомляти відповідача РФ про відкриття провадження та призначення справи до розгляду у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України та запереченням нею суверенітету Української держави. Внесення відомостей про зазначені процесуальні рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості якого є загальнодоступними у мережі Інтернет, є достатнім повідомленням відповідача про розгляд справи.
02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 Агресія проти України визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.
14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з Постановою Верховної Ради України № 2188-IX).
27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 326 затверджено порядок визначення шкоди та збитків, завданих внаслідок збройної агресії.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).
За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.
Суд враховує, що на виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення права власності Державою Україна вжиті заходи для юридичного оформлення механізму компенсації за зруйноване чи пошкоджене майно фізичних та юридичних осіб. Зокрема, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 326 від 20 березня 2022 року «Про затвердження Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації»; постанову № 380 від 26 березня 2022 року «Про збір, обробку та облік інформації про пошкоджене та знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації»; постанову № 473 від 19 квітня 2022 року «Про затвердження Порядку виконання невідкладних
робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії російської федерації, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд».
Визначення шкоди та обсягу соціальних виплат, які забезпечуються відповідно до законодавства, у грошовій формі здійснюється згідно з методикою, затвердженою наказом Мінсоцполітики, за погодженням з Мінреінтеграції. Відповідальним за визначення шкоди та збитків за наведеним напрямом є Мінсоцполітики.
Крім того, 22 травня 2023 року набув чинності Закон України № 2923-IX «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України», який визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.
Отже, держава Україна взяла на себе позитивний обов`язок визначити правила, спрямовані на відновлення прав потерпілих унаслідок, зокрема, пошкодження чи знищення майна через збройну агресію рф.
Натомість сторона позивача у позові не наводить фактів, за яких можна було б стверджувати про порушення державою Україна позитивних обов`язків щодо забезпечення права власності позивача, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Також у позові відсутні відомості про те, що позивач зверталась до компетентних органів України задля отримання компенсації за зруйноване нерухоме майно та отримала відмову і позовна заява не обґрунтована такими обставинами, а отже не доведено, що запроваджені наразі державою правові механізми є недієвими. Позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивачем не заявлено.
Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позову за наведених вище обставин.
Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією російської федерації відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 .

Відповідач російська федерація в особі Генеральної прокуратури російської федерації, місцезнаходження: рф, Москва, вул. Большая Дмитрівка, буд. 15а, код ЄДРПОУ не відомий.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2025 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ