Справа № 517/5/25
Провадження № 2/517/42/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року с-ще Захарівка Одеської області

Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тростенюка В.А.

секретаря судового засідання Грабової І.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні спільну заяву сторін про укладення мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

19 лютого 2025 року до канцелярії суду надійшла заява сторін по справі про затвердження мирової угоди, закриття провадження у даній справі, повернення 50 відсотків судового збору, до якої також долучено три примірника мирової угоди, підписаної позивачем та відповідачем.

Позивач та відповідач подали до канцелярії суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили затвердити мирову угоду. Також відповідач ОСОБА_2 просила суд розглянути спільну заяву за відсутності її представника, адвоката Мусієнко А.Ю.

Суд, дослідивши спільну заяву сторін про укладення мирової угоди, мирову угоду та матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики в сумі 8 388 000 гривень 00 копійок.

Згідно до поданої спільної заяви, сторони просять затвердити мирову угоду, відповідно до умов якої, сторони по справі, з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, домовилися про наступне:

1. ОСОБА_2 визнає і підтверджує наявність у неї заборгованості перед ОСОБА_1 по укладеному між ними договору позики грошових коштів від 01 грудня 2018 року в розмірі 200 000 (двохсот тисяч) доларів США.

2. ОСОБА_2 зобов`язується повністю погасити існуючу в неї заборгованість перед ОСОБА_1 по укладеному між ними договору позики грошових коштів від 01 грудня 2018 року в розмірі 200 000 (двохсот тисяч) доларів США до 30 червня 2026 року згідно наступного графіку: до 31 липня 2025 року - 18 500 доларів США; до 31 серпня 2025 року - 16 500 доларів США; до 30 вересня 2025 року - 16 500 доларів США: до 31 жовтня 2025 року - 16 500 доларів США; до 30 листопада 2025 року - 16 500 доларів США; до 31 грудня 2025 року - 16 500 доларів США; до 31 січня 2026 року - 16 500 доларів СІІІА; до 28 лютого 2026 року - 16 500 доларів США; до 31 березня 2026 року - 16 500 доларів США; до 30 квітня 2026 року - 16500 доларів США; до 31 травня 2026 року - 16 500 доларів США; до 30 червня 2026 року - 16 500 доларів США.

3. Сторони визнають і підтверджують, що жодна з них не поставлена цією мировою угодою у невигідне матеріальне становище і всі умови, викладені в цій мировій угоді, відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам.

4. Сторони визнають і підтверджують, що після укладення цієї мирової угоди та затвердження її судом всі претензії сторін, що так чи інакше стосуються виконання зобов`язань по укладеному між ними договору позики грошей від 01 грудня 2018 року, вважаються врегульованими.

5. Сторони визнають і підтверджують, що цією мировою угодою повністю та остаточно вирішено спір по укладеному між ними договору позики грошей від 01 грудня 2018 року.

6. Сторони домовилися, що будуть вчиняти всі залежні від них дії, спрямовані на виконання цієї мирової угоди, добросовісно та сумлінно виконувати її умови.

7. Сторони заявляють і підтверджують, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права чи охоронювані законом інтереси третіх осіб.

8. Сторони домовилися, що судові витрати, понесені ними у зв`язку із розглядом цивільної справи № 517/5/25, одна одній не компенсуються.

9. Сторони розуміють і погоджуються, що у випадку затвердження цієї мирової угоди судом провадження у цивільній справі № 517/5/25 підлягає закриттю. Сторонам зрозумілі наслідки закриття провадження у цивільній справі № 517/5/25, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, і вони повністю з ними погоджуються.

10. Ця мирова угода набирає чинності негайно після проголошення судом ухвали про затвердження мирової угоди в установленому законом порядку.

11. Виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

12. Ця мирова угода підписана сторонами в трьох автентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони та суду.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

За положеннями п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, є невиконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦПК України укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики від 01 грудня 2018 року у розмірі 8 388000 гривень 00 копійок.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на норми ст. 526, 610, 1046, 1049 ЦК України.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач посилається на положення ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, а тому, аналізуючи умови мирової угоди, суд повинен детально з`ясувати, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема, положенням ст. 207 ЦПК України, чи стосується вона прав та обов`язків сторін, що випливають із договору позики і самого предмета позову, чи пов`язані її умови зі спірними правовідносинами, чи законно сторони в розумінні положень Цивільного кодексу України виклали умови мирової угоди, виклали взяті на себе зобов`язання з виконання договору позики, зокрема з повернення боргу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, затвердження мирової угоди) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу позичальником або подвійне стягнення боргу позикодавцем. По своїй суті застосування конструкції мирової угоди всупереч її призначенню та/або на шкоду сторонам у зв`язку із невідповідністю її умов умовам укладеного договору позики є нерозумним та недопустимим.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Окрім того, суд вважає, що дана мирова угода не відповідає вимогам закону так як умови мирової угоди залежать від інших обов`язкових факторів, таких, які не можуть бути з`ясовані судом під час вирішення питання про визнання мирової угоди.

Внаслідок наведеного, на переконання суду, фактично між сторонами існує спір з приводу повернення коштів за договором позики, однак, сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мирова угода не порушує права чи охоронювані законом інтереси сторін та інших осіб.

Отже, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити і продовжити судовий розгляд справи.

При цьому, суд вважає, що відмова у затвердженні мирової угоди не призводить до порушення конституційної засади судочинства рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, який реалізується в такому випадку у процесі доказування позовних вимог. У такому разі право на звернення до суду забезпечується можливістю апеляційного та касаційного оскарження рішення по суті спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 207, 255, 256, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні спільної заяви сторін про укладення мирової угоди та у затвердженні мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Відкласти підготовче судове засідання на 14 березня 2025 року на 08 годин 30 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: