Провадження № 2/641/280/2025 Справа № 641/8010/23
13 лютого 2025 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Музиченко В.О.
за участю секретаря - Микитюк В.П.,
справа № 641/8010/23
розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Харківська міська рада, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мазюк Дар`я Олександрівна, Зміївська територіальна громада Чугуївського району Харківської області про встановлення факту не проживання за місцем реєстрації та неприйняття спадщини визнання права власності на спадщину,
В обґрунтування позову зазначив, що батьками його та відповідача ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У період шлюбу їх батьками було придбано наступне майно: 2-на квартира за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , житловий будинок із надвірними будівлями розташований в АДРЕСА_3 , право власності зареєстровано за ОСОБА_4 ., земельна ділянка 0,25 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована за ОСОБА_4 . Також батьками була придбана 3-х кімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 . Зі слів батьків, 3-х кімнатну квартиру вони придбали для доньки, а після їх смерті йому мала залишитися 2-х кімнатна квартира, де вони всі проживали. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент придбання батьками 3-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачка була громадянкою РФ та постійно проживала в РФ, де й була зареєстрована. Відповідачка також мала паспорт громадянки України, на підставі якого зареєструвалась в квартирі та виїхала до РФ. У зв`язку з тим, що у квартири ніхто не проживав, вона попросила батька там зареєструватись та сплачувати комунальні платежі, на що він дав згоду. Відповідачка фактично з моменту придбання квартири та реєстрації там не проживала, жодних її речей в квартирі не було. Квартиру батьки здавали у найм. Востаннє відповідачка приїжджала відвідати батьків у вересні 2019 року та після цього поїхала до РФ та більше не поверталась. Таким чином відповідачка не прийняла спадщину після смерті батьків та не може вважатися спадкоємцем який прийняв спадщину. Наявність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі наявність реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту не проживання відповідачки зі спадкодавцем за однією адресою на момент відкриття спадщини впливає на право позивача на спадщину та виникнення у нього права на іншу частку спадкового майна після смерті ОСОБА_3 . Він у встановлений законом 6-ти місячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вказавши, що його сестра ОСОБА_2 не прийняла спадщину після смерті батька, не мешкала з ним на момент відкриття спадщини. На його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на всю квартиру в цілому, нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцями після смерті батька є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожному з яких належить по частці квартири, тому він змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті матері, житлового будинку та земельної ділянки, нотаріус також винес постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова нотаріуса мотивована тим, що на момент укладання договору купівлі-продажу сторони повинні були керуватись нормами Цивільного кодексу УРСР, тобто поданий ним документ, що встановлює право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_3 договір купівлі-продажу № 119-335 від 04.04.1998 року, який був оформлений на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» не є документом, що підтверджує право власності за ОСОБА_4 . Уклавши вказаний договір сторони погодили усі істотні умови, а також відбулося повне виконання умов договору, продавцем отримані кошти, а в користування покупця перейшли житловий будинок та земельна ділянка, таким чином вказаний договір слід визнати дійсним.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.91.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, витребувані докази.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 року витребувані докази.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.09.2024 року витребувані докази.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року витребувані докази.
Ухвалою Комінтернівського районного від суду м. Харкова 20.11.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, відзив на позов не подала.
Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мазюк Дар`я Олександрівнав судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник третьої особи Зміївська територіальна громада Чугуївського району Харківської областів судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до наступного.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстровану шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .
04.04.1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу № Н9-335, відповідно до умов якого ОСОБА_4 придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.2006 року, ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 .
Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 на підставі рішення ХХХV сесії V скликання Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 21.08.2009 р. належить 0,25 га земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Мазюк Д.О. від 05.09.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не подано належним чином оформлений документ, що підтверджує право власності ОСОБА_4 на житловий будинок.
Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Мазюк Д.О. № 24/02-31 (59) від 13.09.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 в цілому, оскільки у спадкодавця двоє дітей: ОСОБА_1 частка якого в спадковому майна та ОСОБА_2 частка якої в спадковому майні .
Щодо позовних вимог про факт неприйняття спадщини.
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За клопотанням представника позивача, судом були витребувані матеріали спадкових справ: №141/2021 заведеної після смерті ОСОБА_4 та № 142/2021 заведеної після смерті ОСОБА_3 , з яких вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернувся їх син ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась.
Також за клопотанням представника позивача судом була витребувана інформація з Державної прикордонної служби України та на виконання ухвали суду наданий витяг з бази даних щодо інформації перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 08.11.2017 по 24.09.2024 року громадянкою РФ ОСОБА_2 , з якого вбачається, що остання виїхала з території України потягом Харків-Москва з пункту пропуску Харків-Пасажирський 07.09.2019 року о 21:45 годині.
З відповіді начальника головного управління ПФУ в Харківській області на адвокатський запит, вбачається, що ОСОБА_2 на обліку в головному управлінні Пенсійного Фонду України в Харківській області як отримувач пенсії не перебуває.
На виконання ухвали суду, ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області надано інформацію, що за обліками ГУ ДМСУ у Харківській області значиться громадянка РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка 10.11.2016 звернулась до ГУ ДМСУ в Харківській області з заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну. Рішенням від 04.10.2017 вищезазначеній громадянці надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» та 15.11.2017 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_6 , термін дії безстроково. За обліками ГУ ДМС у Харківській області відсутні інформація щодо звернення громадянки РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з питання документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні.
У визначений законом строк ОСОБА_2 не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.
Державна реєстрація ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті батька ОСОБА_3 за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
У разі прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, такий спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак всупереч вимогам зазначеної статті таких дій ОСОБА_2 вчинено не було.
Відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання, за відсутності інших достатніх, належних та допустимих доказів, не є безумовним доказом проживання разом зі спадкодавцем.
Зокрема, для вирішення питання щодо прийняття спадщини, необхідно встановити саме факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію за місцем відкриття спадщини.
Разом з тим, положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-384цс15).
Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з вересня 2019 року не проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 , не вчиняла будь-яких активних дій по прийняттю спадщини після смерті ОСОБА_3 і не зверталась до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, суд вважає, що остання не прийняла спадщину. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог щодо визнання права власності на спадкове майно, яке зареєстроване на спадкодавця ОСОБА_4 .
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними" N9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Зі змісту договору купівлі-продажу № Н9-335 від 04.04.1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
Відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Закон України "Про товарну біржу" в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу", то такий договір є дійсним.
Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у разі його смерті, тому заявляти вимоги про визнання за померлою ОСОБА_4 права власності на житловий будинок та земельну ділянку не відповідає вимогам законодавства, в зв`язку з чим позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті матері.
Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.
Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.
На підставі п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке піддягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.
Згідно ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, визнаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.
Відповідно до Постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оскільки спадкоємцем не подано належним чином оформлений документ, що підтверджує право власності ОСОБА_4 на житловий будинок, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, то позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, окрім як звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 81, 247, 263-265 , 280-284 ЦПК України, ст. 15, 16, 1261, 168, 1269, 1270 ЦК України, ЗУ «Про товарну біржу», ст. 47, 153, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, яка на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 не проживала разом з спадкодавцем за місцем відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та не прийняла після нього спадщину.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_3 на наступне майно:
-Двох кімнатну кооперативну ізольовану квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 .
-Житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві власності належав його матері ОСОБА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Харківська міська рада, , адреса: м. Харків, м-н Конституції, 7.

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мазюк Дар`я Олександрівна, адреса: Харківська область, смт Пісочин, Полтавське шосе, 143.

Третя особа: Зміївська територіальна громада Чугуївського району Харківської області, , адреса: Харківська область, Чугуївський район, м. Зміїв, вул. Адміністративна, 9.

Повний текст рішення суду виготовлений 18.02.2025 року.

Суддя В.О.Музиченко