УХВАЛА

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 541/2260/23

провадження № 61-17553ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., вирішуючи питання про відкриття касаційного оскарження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Гайтота Ірина Миколаївна , на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Смага Лариса Михайлівна, про зменшення обов`язкової частки у спадщині,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним вище позовом.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зменшено розмір обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Гайтота І. М. , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року.

Безпосередньо у касаційній скарзі представник заявника просив поновити строк на касаційне оскарження, яке мотивує тим, що після судового засідання 22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 домовився зі своїм адвокатом Коряком І. Ю., що останній подасть касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року до Верховного Суду. Незадовго до закінчення 30-денного строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 зателефонував адвокату з метою отримати інформацію про підготовку касаційної скарги, на що останній відповів йому, що займається підготовкою касаційної скарги. Після чого ОСОБА_1 неодноразово телефонував адвокату, однак він не відповідав на його телефонні дзвінки. З інформації на сайті «Судова влада» ОСОБА_1 дізнався, що касаційна скарга у справі не подана. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 13 грудня 2024 року подав скаргу до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області.

Після зазначеного ОСОБА_1 звернувся до адвоката Гайтоти І. М. з проханням надати йому правничу допомогу, 18 грудня 2024 року укладено договір-доручення про надання правничої допомоги.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2025 року наведені представником заявника підстави для поновлення процесуального строку визнано поважними, касаційну скаргу залишено без руху, надано час для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав та надати докази на їх підтвердження а також сплатити судовий збір.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Гайтота І. М., подав квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Заява про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтована тим, що з 22 листопада 2024 року до 18 грудня 2024 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в Зіньківській амбулаторії загальної практики - сімейної медицини Комунального некомерційного підприємства «Зіньківський центр первинної медико-санітарної допомоги», що підтверджує довідкою сімейного лікаря.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, оцінивши наведені представником ОСОБА_1 - Гайтотою І. М. доводи поважності причин пропуску строку, Верховний Суд керується наступним.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.

Згідно з даними, внесеними до Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року складено 23 жовтня 2024 року.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Коряк І. Ю. був присутній у судовому засіданні в Полтавському апеляційному суді 22 жовтня 2024 року.

Касаційна скарга подана до відділення поштового зв`язку представником ОСОБА_1 - Гайтотою І. М. 25 грудня 2024 року.

Усуваючи недоліки касаційної скарги представником заявника додано докази про отримання ОСОБА_1 копії постанови Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку 05 листопада 2024 року.

Посилання на обставини перебування заявника на амбулаторному лікуванні у період з 22 листопада 2024 року до 18 грудня 2024 року включно Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що тридцятиденний строк на подання касаційної скарги з моменту складення повного тексту оскаржуваного судового рішення розпочався 06 листопада 2024 року.

Також Верховний Суд враховує, що амбулаторне лікування це допомога, яку пацієнт отримує без госпіталізації до лікарні. Таке лікування не обов`язково супроводжується абсолютною ізоляцією пацієнта, а відповідних доказів цього заявником не надано.

Отже, початок амбулаторного лікування ОСОБА_1 з 22 листопада 2024 року, з урахуванням доказів доданих його представником, не свідчить про неможливість подати касаційну скаргу у межах строку на касаційне оскарження.

Також Верховний Суд врахував, що представником заявника під час подання касаційної скарги та обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного строку не повідомлено про перебування ОСОБА_1 на лікуванні, водночас про зазначену обставину повідомлено лише тоді, коли наведена раніше причина пропуску строку (виникнення організаційних складнощів з представником, яким представляв його інтереси в суді апеляційної інстанції) визнана неповажною.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Такими є обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати вимогам процесуального закону.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень.

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine), № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

З урахуванням наведеного, оскільки представник заявника не навів поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Гайтота Ірина Миколаївна, на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Смага Лариса Михайлівна, про зменшення обов`язкової частки у спадщині відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник