н/п 2/490/475/2025 Справа № 490/5462/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
17 лютого 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на боці позивача - ОСОБА_3 , третя особа - ТДВ СК "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 05.12.2022 року внаслідок дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб Фольксваген Гольф д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності позивачу, на той час третя особа ОСОБА_4 , був належним користувачем цього договору. Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.02.2023 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2 .
Згідно Звіту № 097/12-22 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди , завданої власнику автомобіля Фольксваген , вартість відновлювального ремонту автомобіля в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, що сталася 05.12.2022 року з включенням ПДВ на складові та лакофарбні матеріали склала 459 545 грн 03 коп. Ринкова вартість вказаного автомобіля на момент ДТП складала 167 271,35 грн, що дорівнює вартості матеріального збитку. При цьому ТДВ СК "Альфа-Гарант" здійснило страхове відшкодування09.03.2023 року в розмірі 77 950,00 грн., тобто різницею між розміром завданого матеріального збитку та виплаченою сумою є 89 321,35 грн., яку, як позивач вважає, має відшкодувати винна в скоєнні ДТП особа.
Також відповідачка як винна особа за правилами ст. 1166 ЦК України має сплатити на користь позивача додаткові витрати , повязані з визначенням розміру матеріальної шкоди та евакуацією авто.
Ухвалою суду від 04.07.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання .
Ухвалою суду від 07.11.2024 року закрито підготовче провадження у справіта призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове судове засідання не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили про задволення позову.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не надав.
Треті особи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, повідомлялись судом належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів.
На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи.
Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва у справі про адміністративне правопорушення № 490/5788/22 від 15.02.2023 року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Сулом встановлено, що 05.12.2022 року відносно ОСОБА_5 був складений протокол про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу, 05.12.2022 року о 10 год. 30 хв., у м. Миколаєві, перехрестя вул. Велика Морська та вул. Садова, водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом "Hyundai Sonata", д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.п. 2.3 "б", 16.11 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), рухаючись по другорядній дорозі, в крайній правій смузі, не надала переваги транспортному засобу "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. За дані дії передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, з огляду на викладене вина відповідачки у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником автомобіля Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_1 .
Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент вказаної ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», до якої звернувся позивач.
Також згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 08.01.2023 року ОСОБА_1 , сплачено 5 500 грнФОП ОСОБА_7 за проведення оцінки вартості матеріального збитку ТЗ "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_1 згідно Договру № 097/12-22. Позивачем сплачено вказану суму відповідно до квитанції від 06.01.2023 року.
Також представником позивача адвокатом Коренко Т.В, надано суду квитанцію про сплату особисто нею за судову експертизу на рахунок ОНДІСЕ 5167 грн, 97 коп за прведення судової експертизи .
Проте жодного висновку судової експертизи до суду не надано, в своїй заяві позивач на таке не посилався, отже суд не приймає вказану квитанцію до уваги як належний доказ витрат позивача.
Також згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт від 05.12.2022 року ОСОБА_1 , сплачено 3000 грн за перевезення ТЗ "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_1 за напрямком м.Миколаїв, вул.Садова, 6 - с.Парутине Очаківського району Миколаївської області.
Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_1 № 097/12-22 від 08.01.2023, виконаного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в результаті його пошкодження під час ДТП , що сталося 05.12.2022 року складає 459 545,03 грн.,ринкова вартість вказаного атвомобіля в результаті його пошкодження під час ДТП , що сталося складає 167 271 грн 35 коп., що і дорівнює вартості матеріального збиткУ, завданого власнику ТЗ в результаті його пошкодження під час ДТП. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових стновить 181 020,28 грн.
Оскільки, матеріального збитку , завданого ТЗ внаслідок ДТП позивачеві у зв`язку з його пошкодженням з вини відповідача перевищує суму виплаченого страхового відшкодування, то саме з ОСОБА_2 як винної особи у завданні шкоди, підлягає стягненню різниця між вартістю завданого матеріального збитку у та виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 89 321 грн 35 коп.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників Наземних регламентовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .
При цьому, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказано, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи ( її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Окрім цього, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пунктів 32.4., 32.7. статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1. статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).
Статтею 29 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до пункту 36.4. статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
За такого , витрати на евакуацію транспортного засобу не підлягають стягненню з відповідача, адже такі витрати відповідно до вищенаведеної норми закону підлягають стягненню з страховика.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 своєї Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 зазначив наступне: «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість йоговідновлювального ремонтуз урахуваннямзношеності тавтрати товарноївартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.»
Згідно з роз`ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на вiдповiдальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду i якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподiювача шкоди. Як при вiдшкодуваннi в натурі, так i при вiдшкодуваннi заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості, перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Отже, встановлення факту фізичного знищення автомобіля може мати місце лише в тому випадку, якщо вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості, перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження.
Відтак, автомобіль позивача в ркзультаті ДТП є фізично знищеним, що підтверджується даними звіту № 097/12-22 від 08.01.2023 , оскільки його відновлювальний ремонт перевищує ринкову вартість транспортного засобу.
Суду не були надані відомості про те, що при зверненні до страхової компанії позивач визнав належний їй автомобіль фізично знищеним та чи згодна вона була передати страховій компанії залишки свого транспортного засобу. Оскільки з матеріалів справи не встановлено, що при зверненні до страхової компанії позивач визнавав належний йому автомобіль фізично знищеним, розрахунок розміру страхового відшкодування, зроблений страховою компанією, в матеріалах справи відсутній, проте при зверненні до суду позивач визнає автомобіль фізично знищеним.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтовує стягнення моральної шкоди, суд відзначає, що дійсно в дорожньо-транспортній пригоді був фізично знищений транспортний засіб, належний позивачу. Через пошкодження автомобіля позивач дійсно був позбавлений можливості ним користуватись, що призвело до вимушених змін у його житті, атакож необхідності витрачати додаткові зусилля на відновлення своїх порушених прав. Відтак, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., що, на думку суду, з урахуванням вимог щодо розумності, справедливості та співмірності, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача.
Також з відповідчаки підлягають стягненню витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку, сплачіен позивачем , у розмірі 5500 грн.
Таким чином позовні вимог підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1236 грн.
Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження фактично понесених витрат представником позивача надано Ордер адвоката, Договір про надання правничої допомоги № 45 укладений між Адвокатом Коренко Т.В. та ОСОБА_1 від 03.04.2024, відповідно до п.4.1., якого за послуги клієнт сплачує гонорар розмір якого зазначається у Додатках до цього договору та актах виконаних робіт,, розрахунок суми гонорару та квитанцію від 25.06.2024 року про сплату позивачем 10 000 грн опалти правової допомоги згідно вказаного Договору.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 10 000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру,.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 , 280 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на боці позивача - ОСОБА_3 , третя особа - ТДВ СК "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 89 321 грн 35 коп. заподіяної матеріальної шкоди; 15 000 грн у відшкодування моралдьної шкоди; 5500 грн витрат на проведення дослідження спеціаліста, 1236 грн судового збору та 10 000 гривень 00 копійок - витрат на професійну правничу допомогу, а всього в загальному розмірі 121 057 ( сто двадцять одна тисяча п`ятдесят сім ) грн 35 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19.02.2025 року
Суддя О.А. Гуденко