ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м.Суми

Справа №592/11302/23

Номер провадження 22-ц/816/146/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» - адвоката Крюкової Марини Володимирівни на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 16 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4782664 про надання споживчого кредиту в сумі 18 000,00 грн строком на 15 днів із стандартною процентною ставкою 1,90 % в день та зниженою процентною ставкою 1, 805 % в день.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів шляхом їх зарахування на його платіжну картку. Натомість ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконував.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф на підставі якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», а саме у загальному розмірі 44676, 00 грн, з яких: 18000,00 грн - сума кредиту, 26676,00 грн - сума процентів за користування кредитом, 9381,96 грн інфляційні втрати, 1795, 61 грн 3 % річних.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 44676,00 грн, що складається із суми кредиту - 18000,00 грн, суми процентів за користування кредитом 26676,00 грн, а також разом із понесеними судовими витратами, а саме по сплаті судового збору у розмірі 2 147,20 грн і на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором № 4782664 від 16 вересня 2021 року у розмірі 13000,50 грн, 2900,00 грн витрат на правничу допомогу та 622,63 грн в рахунок відшкодування судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Стягнуто з ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 680,00 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Крюкова М.В., не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача заборгованість за сумою кредиту в розмірі 18000,00 грн, за процентами за користування кредитом у розмірі 26676,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 9381,96 грн, 3% річних в сумі 1795,61 грн та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки умовам розділу 4 кредитного договору, а саме, що 23 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також, керуючись пунктами 4.3. кредитного договору його було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль до 23 березня 2022 року. Зазначає, що нарахування кредитором здійснено до 24 лютого 2022 року, зважаючи на повномасштабне вторгнення.

Вказує, що підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

Зазначає, що сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, продовження строку кредитування (новий строк), умови автопролонгації, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Підсумовуючи вищевикладене, приходить до висновку, що відповідачу в даному випадку проценти нараховані правомірно у межах погодженго строку надання кредиту, нового строку та у межах періоду автопролонгації відповідно до щоденного розрахунку, що наданий до позової заяви, а тому місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, нарахованих у межах нового строку користування та періоду автопролонгації на суму 26676 грн.

Таким чином, як стверджує позивач, за договором факторингу відповідно до ст. 1048 ЦК України він має право стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та нарахованих і несплачених процентів за користування кредитними коштами.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2025 року: 3028 * 100 = 302800 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2021 року між ТОВ « Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 4782664 про надання останньому споживчого кредиту в розмірі 18000,00 грн строком на 15 днів із стандартною процентною ставкою 1,90 % в день та зниженою процентною ставкою 1, 805 % в день.

При цьому, п. 4.2. договору № 4782664 від 16 вересня 2021 року передбачена можливість пролонгації договору за ініціативою споживача шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем.

Згідно п. 4.3.1. сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Відповідно до п. 4.3.2. споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп. 4.3.1. договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку, передбаченому п. 4.2. договору.

Згідно договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року, укладеному між кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» остання отримала право вимоги по вказаним вище кредитним зобов`язанням.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року.

Матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 4782664 про надання останньому споживчого кредиту у розмірі 18000,00 грн.

Згідно положень ч .1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до 4 розділу договору № 4782664 від 16 вересня 2021 року визначено, що строк кредиту може бути продовжено:

- за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.4) договору; або

- в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3. (пп. 4.3.1. - 4.3.2.) договору.

Пунктом 4.2.2. кредитного договору визначено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач, здійснюючи вказаний платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів:

- перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або

- протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок», вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.

16 вересня 2021 року відповідачу було надано кредит в сумі 18000,00 грн строком на 15 днів за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день та зниженою процентною ставкою 1,805 % в день.

Свої зобов`язання з надання кредитних коштів вказана фінансова організація виконала, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем.

Зобов`язання з повернення кредитних коштів відповідач не виконав у зв`язку із чим на момент розгляду справи наявна заборгованість, яку позивач просить стягнути. Оскільки сума за основним боргом у розмірі 18000,00 грн погашена не була, вона підлягає стягненню в судовому порядку в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору у випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п.п. 4.2.2. цього пункту договору та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті.

17 жовтня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5472,00 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 15 днів (до 01 листопада 2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

05 листопада 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 6498,00 грн. В зв`язку з чим у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 15 днів (до 20 листопада 2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

20 листопада 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5130,00 грн. В зв`язку з чим у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 15 днів (до 05 грудня 2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

08 грудня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 6156,00 грн. В зв`язку з чим у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 15 днів (до 23 грудня 2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

23 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. кредитного договору його було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

Таким чином, судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки умовам розділу 4 кредитного договору, а саме, що 23 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також, керуючись пунктами 4.3. кредитного договору його було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль до 23 березня 2022 року. Товариство не здійснювало жодних додаткових нарахувань після 24 лютого 2022 року.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів доходить висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками є належним чином доведеними та такими, що підлягають задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованості за сумою кредиту в розмірі 18000,00 грн та за сумою процентів за користування кредитом у розмірі 26676,00 грн, а всього - 44676,00 грн.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги представника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» про необхідність стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 9381,96 грн та 3 % річних в сумі 1795,61 грн.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що 10 січня 2024 року до суду першої інстанції представником ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої позивач відмовився від вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 9381, 96 грн та 3% річних в сумі 1795,61 грн і дана заява була прийнята судом.

Таким чином, оскільки стягнення інфляційних втрат та 3% річних не є предметом розгляду даної справи, то такі вимоги не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції.

Щодо витрат позивача на надання професійної правничої допомоги.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що в цій частині рішення суду необхідно змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Також з матеріалів справи вбачається, що представник ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» в особі представника - адвоката Крюкової М.В. в апеляційній скарзі просила відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн, проте докази фактично понесених витрат саме в такому розмірі не є підтвердженими і неминучими, отже, відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції саме у визначеному адвокатом позивача розмірі. При цьому колегія суддів вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2500 грн забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, і вказане є підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до норм статті 376 ЦПК України та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», а в частині стягнення правничої допомоги та судового збору рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» підлягає компенсації 3220,80 грн судового збору за апеляційний перегляд справи та при задоволенні позову з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» підлягає компенсації 2147,20 грн фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» - адвоката Крюкової Марини Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором № 4782664 від 16 вересня 2021 року, яка складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 18000 грн та сумою процентів за користування кредитом в розмірі 26676 грн.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 5000 грн та 2500 грн в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2147 грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відшкодування судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи в розмірі 3220 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина