Р І Ш Е Н Н Я
Провадження № 2/521/714/25
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорова А.В.
Учасники справи:
Представник Бегларян Л.А.
Відповідач Споживче Товариство «Будова Парк»
Представник Новак Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Споживчого Товариства «Будова Парк» про розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві, стягнення пайових внесків, -
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 та Споживче товариство «Будова Парк» уклали Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року. Відповідно до умов Договору позивач виступає Пайовиком у Споживчому Товаристві «Будова Парк».
Метою пайової участі відповідно до п.1.2. та п. 1.3. є прийняття участі Пайовиком в реалізації статутних цілей та завдань Товариства шляхом внесення частки та забезпечення будівництва Товариством будинку (багатоквартирні житлові будинки з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним гаражем за адресою: АДРЕСА_1 ), а після здачі будинку в експлуатацію - передача Пайовику об`єкту (приміщення з певною площею та характеристиками, яке отримує у володіння Пайовик після внесення у повному обсязі своєї частки в Товариство та введення будинку в експлуатацію.
Згідно з Додатком 1 до Договору об`єктом є однокімнатна квартира (будівельний номер АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.п. 4.2.1. п. 4.2. Договору Товариство зобов`язано забезпечити будівництво будинку в строк - IV квартал 2023 року. Станом на теперішній час (ІІ квартал 2024 року) Товариство не виконало свої зобов`язання.
Позивач зазначає, що відповідачу було заздалегідь відомо про неможливість будування будинку за вказаною адресою, оскільки у провадженні Господарського суду Одеської області з 21.11.2022 року перебувала справа № 916/3126/22 за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Михайлівський маєток» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки (на якій мав бути побудований будинок Споживчим Товариством «Будова парк») та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року по справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га, за адресою: м. Одеса, площа Михайлівська, 16 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».

ОСОБА_1 вимагає стягнути зі Споживчого Товариства «Будова Парк» на його користь сплачений пайовий внесок в сумі 605146,0 грн відповідно до умов п. 2.1. Договору, курсову різницю від сплаченого паю в сумі 280666,20 грн, 3 % річних в сумі 8481,96 грн. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 25000,0 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач звернулася з цим позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 04.07.2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

23.07.2024 року засобами поштового зв`язку від голови Споживчого товариства «Будова Парк» Тимчука О.О. надійшов Відзив на позовну заяву, за яким відповідач визнав позов частково, а саме в частині розірвання Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/131 від 29 грудня 2020 року та стягнення зі Споживчого товариства «Будова Парк» сплачених грошових коштів у вигляді пайового внеску у розмірі 605146,00 грн, в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, посилаючись на таке.

Відповідно до Договору від 29 грудня 2020 року розмір частки, зазначений в пункті 2.1. цього Договору, є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий Внесок), крім випадків, зазначених у п. 2.8. цього Договору. Пайовик уповноважує Товариство реалізувати статутні цілі і завдання відповідно до Статуту Товариства, забезпечувати будівництво будинку, розпоряджатися внесеною Пайовиком часткою відповідно до умов цього Договору та Статуту Товариства.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору встановлено, що Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 34800,00 (тридцять чотири тисячі вісімсот доларів 00 центів) доларів США, що на момент укладення Договору становить 983796,00 (дев`ятсот вісімдесят три тисячі сімсот дев`яносто шість гривень 00 коп.) грн виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в інтернет за адресою: http://minfm.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення Договору становить 28,2700 гривень за 1 долар США.

Зазначений в даному пункті розмір Частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої Пайовиком може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку, під час дії цього Договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfm.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, що на дату укладення Договору становить 28,2700 гривень за 1 долар США. Індексація проводиться щодо сум внесених після укладення цього Договору, в разі збільшення вартості долара США шляхом множення на курсову різницю, в порядку, передбаченому Додатком № 2. Розмір Частки, закріплений в еквіваленті долара США, індексуванню не підлягає.

Пайовик вносить Частку (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України - гривні - виходячи з розміру Частки (або її частини), закріпленого в еквіваленті долара США виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfm.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом. Внесення Частки Пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства та/або внесення готівкових коштів в касу Товариства в національній валюті України в порядку, визначеному в Додатку № 2 до цього Договору.

На виконання Договору ОСОБА_1 сплатив Товариству в рахунок Частки грошові кошти в розмірі 605146,00 грн (шістсот п`ять тисяч сто сорок шість гривень 00 коп.), що підтверджується доданими до позовної заяви копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів, а також не заперечується Товариством.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором, а у випадках, не передбачених Договором, відповідно до чинного законодавства України.

У разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку Товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п. 3.2.7 Договору, Товариство на письмову вимогу Пайовика, виплачує Пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання, починаючи з 181 дня прострочення виконання.

У випадку розірвання Договору за ініціативою Пайовика, якщо Товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, Товариство зобов`язано повернути Пайовику всю суму Частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання нього Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок Пайовика вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим Сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.

При цьому пунктом 2.6 Договору встановлено, що у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовику, сума коштів, що повертають визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.

Таким чином, сторонами при укладенні Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року був чітко врегульований порядок розрахунків у разі розірвання Договору через порушення Товариством строку будівництва Будинку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 сплатив Споживчому товариству «Будова Парк» грошові кошти в розмірі 605146,00 грн, саме така сума підлягає поверненню у разі розірвання Договору.

Згідно ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Товариство отримало від позивача 605146,00 грн внесеної ним Частки за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року.

Вказаним Договором асоційованого членства чітко встановлено обов`язок Товариства у випадку розірвання Договору - повернути пайовику всю суму Частки, яка фактично була ним внесена в гривні на момент розірвання цього Договору (п. 2.6., 5.2. Договору). Встановлено право пайовика вимагати від Товариства повернення фактично внесеної ним Частки на момент розірвання Договору (п.3.1.5. Договору). Відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем Договору (а саме - пункти 2.6., 3.1.5., 5.2) у відповідача у випадку розірвання цього Договору наявний обов`язок з повернення позивачу 605146,00 грн - суми фактично сплачених позивачем грошових коштів в гривні. У відповідача відсутній обов`язок з повернення позивачу суми грошових коштів, виходячи з еквіваленту до долару США, як цього вимагає позивач.

За умовами Договору відсутнє зобов`язання Товариства з повернення позивачу суми внесеної ним частки, виходячи з еквіваленту в іноземній валюті. Навпаки, умовами Договору чітко встановлено, що сума коштів, що повертається Пайовику визначається розміром фактично сплачених ним грошових коштів в гривні. Відсутні жодні правові підстави (ані законодавчі, ані договірні) для повернення відповідачем у випадку розірвання Договору будь-якої іншої суми

В якості підстави для стягнення з Товариства 3% річних позивач посилається на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте у зазначеній нормі йдеться про порушення саме грошового зобов`язання, а зобов`язання з забезпечення будівництва Будинку та передання Пайовику об`єкта не є таким. Отже, правило, встановлене ч. 2 ст. 625 ЦК, не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем. Грошове зобов`язання у СТ «Будова Парк» могло виникнути лише у разі розірвання Договору і 3% річних підлягали б нарахуванню у випадку прострочення Товариством встановленого п. 5.2 Договору строку повернення коштів.

Щодо компенсації моральної шкоди зазначали, що відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 вказано, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також відповідно до цієї Постанови у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому моральної шкоди та причинний зв`язок між моральною шкодою та діями Споживчого товариства «Будова Парк».

10 вересня 2024 року представником позивача до суду надана відповідь на відзив.

02 жовтня 2024 року представником позивача до суду надана заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року заява представника позивача Вєлкова М.Д. Бегларян Ліліт задоволена частково, накладено арешт на грошові кошти на рахунках Споживчого товариства «Будова Парк» (ІКОЮ 43951458, Адреса: м. Одеса, вул. Осипова, 25) в межах позовних вимог на суму 894294,16 грн (вісімсот дев`яносто чотири тисячі двісті дев`яносто чотири грн 16 коп.).

Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

26 листопада 2024 року від представника позивача надійшла заява про вирішення питань про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

09 грудня 2024 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, клопотання про поновлення процесуального строку на подання заява про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Бегларян Л.А. про поновлення процесуального строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог по справі № 521/10175/24 відмовлено.

У судовому засіданні 18 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Бегларян Л.А. позовні вимоги підтримали повністю із зазначених в позові підстав та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача Споживчого товариства «Будова Парк» адвокат Новак Л.А. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала частково, а саме в частині: розірвання Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/131 від 29 грудня 2020 року та стягнення зі Споживчого товариства «Будова Парк» сплачених грошових коштів у вигляді пайового внеску у розмірі 605146,00 грн, в задоволенні решти позовних вимог просила відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та Споживче товариство «Будова Парк» уклали Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року.

Згідно розділу 1 цього Договору відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати.

Відповідно до пункту 1.2. Договору пайовик зобов`язався прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство з метою забезпечення Товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а товариство зобов`язується забезпечити Фінансування будівництва будинку… і після здачі будинку в експлуатацію передати пайовикові об`єкт.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством однокімнатна квартира загальною площею 43,5 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 2.1. Договору, пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 34800,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 983796,00 грн (за курсом 28,27 грн за 1 долар США).

Внесення частки пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства та/або внесення готівкових коштів в касу товариства в національній валюті України згідно Додатку № 2 до цього договору.

Згідно пункту 7.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до пункту 3.1.5. пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.

Згідно пункту 4.2. товариство зобов`язано: забезпечити будівництво будинку в строк - 4 квартал 2023 року (п. 4.2.1.), сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.6.)

У в разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме - п. 4.2.1.) повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору (абз. 2 п. 4.2.7.)

Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 3.2.7. Договору передбачено, що в ході будівництва будинку у зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва будинку, товариство має право переносити строк закінчення будівництва будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців.

Згідно пункту 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п. 3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі, або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору від 29.12.2020 р. сторони визначили такий порядок та строки внесення часток: внесення грошової суми в еквіваленті 15000,00 доларів США (424050,00 грн) не пізніше 29.12.2020 р. і далі кожного місяця до 29 числа рівним частками в еквіваленті 1651,00 доларів США (46674,00 грн) по 29.09.2023 року та кінцеву частку в еквіваленті 1639,00 доларів США (46322,00 грн) не пізніше 01.12.2023 року.

На виконання своїх зобов`язань за Договором ОСОБА_1 сплатив на користь Споживчого Товариства «Будова Парк» відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру (а. с. 40 43).

Перший платіж - еквівалент 15000,00 доларів США (курс 28,27 грн/$ = 424050,00 грн):

-29.12.2020 р. 49990,00 грн;

-30.12.2020 р. 49990,00 грн;

-04.01.2021 р. 49990,00 грн;

-05.01.2021 р. 49990,00 грн;

-06.01.2021 р. 49990,00 грн;

-11.01.2021 р. 49990,00 грн;

-12.01.2021 р. 49990,00 грн;

-14.01.2021 р. 49990,00 грн;

-15.01.2021 р. 24130,00 грн.

Другий платіж 29.03.2021 р. еквівалент 1651,00 долар США (курс 27,95 грн/$ = 46146,00 грн).

Третій платіж 21.07.2021 р. еквівалент 1651,00 долар США (курс 27,25 грн/$ = 45000,00 грн).

Четвертий платіж 16.08.2021 р. еквівалент 1865,00 долар США (курс 26,80 грн/$ = 49990,00 грн).

П`ятий платіж 18.08.2021 р. еквівалент 1491,00 долар США (курс 26,80 грн/$ = 39960,00 грн).

Всього: еквівалент 21658,00 доларів США, що дорівнює 605146,00 грн.

Таким чином, з грудня 2020 року по серпень 2021 року ОСОБА_1 сплатив на користь Споживчого Товариства «Будова Парк» 605146,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 21658,00 доларів США.

При цьому Споживче товариство «Будова Парк», отримавши від ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 605146,00 грн, свої зобов`язання забезпечити фінансування будівництва будинку взагалі не виконало, оскільки будівництво будинку не було розпочато.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року по справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га за адресою: АДРЕСА_1 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».

Щодо розірвання Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, а вразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на то вона розраховувала при укладенні договору.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 р. у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання.

Істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Споживче Товариство «Будова Парк» не виконало свій обов`язок у встановлений строк, який остаточно сплинув 01.06.2024 року, передати пайовикові після здачі будинку в експлуатацію однокімнатну квартиру загальною площею 43,5 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_3 , оскільки будівництво взагалі не відбувалось з грудня 2020 року по червень 2024 року, що є істотним порушенням умов договору.

ОСОБА_1 втратив можливість отримати у власність після здачі будинку в експлуатацію однокімнатну квартиру загальною площею 43,5 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_3 , оскільки таке будівництво неможливе за законом, тобто потерпіла сторона не може використати результати договору.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником відповідача визнано позовні вимоги в частині розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, як обґрунтовані та доведені.

Щодо стягнення пайового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір розірваний у зв`язку з істотними порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Позивач вважає збитками суму сплачених на користь Споживчого Товариства «Будова Парк» грошових коштів, в еквіваленті 21658,00 (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім доларів) доларів США за середнім курсом обміну валюти в комерційних банках станом на 19.06.2024 р. (40,90 грн за долар США), та дорівнює в національній валюті 885812,20 (вісімсот вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дванадцять грн 20 коп.) грн, тобто курсову різницю.

Відповідач, не погоджуючись з позицією позивача, вказує, що Товариство отримало від позивача 605146,00 грн, внесеної ним частки за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року. Вказаним Договором асоційованого членства встановлено обов`язок Товариства у випадку розірвання Договору - повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена в гривні на момент розірвання цього Договору (п. 2.6., 5.2. Договору). Встановлено право пайовика вимагати від Товариства повернення фактично внесеної ним частки на момент розірвання Договору (п. 3.5. Договору). Відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем Договору (а саме - пункти 2.6., 3.1.5., 5.2) у відповідача у випадку розірвання цього Договору наявний обов`язок з повернення позивачу 605146,00 грн - суми фактично сплачених позивачем грошових коштів в гривні. У відповідача відсутній обов`язок з повернення позивачу суми грошових коштів в еквіваленті до долару США, як цього вимагає позивач.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У пункті 2.1 Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29 грудня 2020 р. вказано, що Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі, еквівалентному 34800,00 (тридцять чотири тисячі вісімсот доларів 00 центів) доларів США, що на момент укладення Договору становить 983796,00 (дев`ятсот вісімдесят три тисячі сімсот дев`яносто шість грн 00 коп.) грн виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США, встановленого на сторінці в інтернет за адресою: http://minfln.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення Договору становить 28,2700 гривень за 1 долар США.

Зазначений в даному пункті розмір Частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої Пайовиком може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку, під час дії цього Договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfm.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, що на дату укладення Договору становить 28,2700 гривень за 1 долар США. Індексація проводиться щодо сум внесених після укладення цього Договору, в разі збільшення вартості долара США шляхом множення на курсову різницю в порядку, передбаченому Додатком № 2.

Пайовик вносить Частку (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України - гривні - виходячи з розміру Частки (або її частини), закріпленого в еквіваленті долара США виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого інтернет сторінці за адресою: http://minfm.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом.

За п. 2.2. цього Договору внесення Частки Пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства та/або внесення готівкових коштів в касу Товариства в національній валюті України порядку, визначеному в Додатку № 2 до цього Договору.

Згідно п. 2.6. Договору у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертаються визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину.

У цій справі сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів за цим зобов`язанням є долар США (валюта зобов`язання).

Валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню.

Таким чином, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 21658,00 доларів США на момент платежу.

Така позиція суду ґрунтується на положеннях постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, за якою зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України:

78. Відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами резидентами.

79. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що за частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У цій справі спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив.

Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).

Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Тому стягнення з Товариства на користь позивача грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 21658,00 доларів США, має бути здійснена на момент платежу, а не на станом на 19.06.2024 року, тобто фактично на момент складення позовної заяви.

При цьому, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а тому стягненню підлягає сума, визначена позивачем при подачі позову.

Задовольняючи в цій частині позов частково, суд виходить з того, що позивач в обґрунтування позовних вимог визначає як збитки «курсову різницю», при цьому Верховний Суд у постанові від 9 грудня 2020 року по справі № 127/27222/16-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 по справі № 750/8676/15-ц вказують, що «курсова різниця» жодним чином не може бути ані збитками, ані упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Щодо стягнення 3 % річних, що становлять 8481,96 грн за період 01.01.2024 по 19.06.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач у своєму відзиві зазначав, що правовідносини, що виникли між сторонами не є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, оскільки вважає, що правовідносини, в яких одна сторона надала грошові кошти, а інша сторона зобов`язувалась побудувати об`єкт нерухомості не є грошовими.

При цьому, відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз статті 625 ЦК України проводиться в сукупності з іншими статтями Глави 51 ЦК України. Аналіз ст. ст. 610 - 612, 623, 624 ЦК України дозволяє дійти висновку, що під поняттям зобов`язання слід розуміти юридичний зв`язок кредитора і боржника, який полягає в праві кредитора вимагати від боржника виконання його обов`язку щодо вчинення певних цивільно-правових дій (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримання від них. Фактично, здійснюється поділ всіх видів відплатних договорів на дві групи, до першої відносяться договори, в яких погашення грошового боргу є основним змістом зобов`язання, до другої - договори, в яких сплата грошового боргу становить зустрічне виконання, що здійснюється боржником.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 25000,00 грн.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У зв`язку з недобросовісною бездіяльністю відповідача, вираженою в невиконанні взятих на себе зобов`язань за Договором з додатками та в подальшому неповерненні позивачу перерахованих на рахунок відповідача грошових коштів внаслідок ненаданням позивачу відповідних послуг, його право порушене та відповідно до положень до ст. 16 ЦК України, підлягає судовому захисту.

Відповідно до Постанови ВП ВС від 15.12.2020 р. у справі № 752/17832/14-ц моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц, постанови Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19).

У Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 вказано, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також відповідно до цієї Постанови у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказано, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Суд, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, вважає доведеним факт спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди тривалим невиконанням зобов`язання за договором, відмовою повернення коштів, необхідністю для позивача звертатися до суду для захисту своїх порушених прав, та оцінює розмір спричиненої шкоди в розмірі 15000,0 грн.

Щодо судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем сплачено 1211,20 гривень за вимогу немайнового характеру (розірвання договору асоційованого членства). Ця позовна вимога визнана відповідачем.

За вимогу майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у сумі 9192,94 грн. Позовні вимоги в цій частині визнано відповідачем на суму 605146,00 грн, відповідно судовий збір 1% - 6051,46 грн.

Таким чином, загальна сума судового збору у визнаній частині складає 1211,2 грн + 6051,46 грн = 7262,66 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору.

У зв`язку з тим, що відповідач визнав позов частково, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 3631,33 гривень (7262,66 грн х 50%), сплаченого при подачі позову, та стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 3631,33 грн.

При розгляді справи позивачем також сплачено судовий збір в сумі 605,60 грн за заяву про забезпечення позову.

Таким чином, загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 4236,93 грн (3631,33 грн + 605,60 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись, ст. ст. 13, 141, 142, 263 - 265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/131 від 29.12.2020 року, укладений між Споживчим Товариством «Будова Парк» та ОСОБА_1 .

Стягнути зі Споживчого Товариства «Будова Парк» (ІКЮО 43951458; адреса: 65048, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_4 ) суму боргу в розмірі, еквівалентній 21658 (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім) доларів США, що за курсом НБУ складає 885812,20 грн (вісімсот вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дванадцять грн 20 коп.) та 3 % річних в сумі 8481,96 грн (вісім тисяч чотириста вісімдесят одна грн 96 коп.) в межах заявлених позовних вимог.

Стягнути зі Споживчого Товариства «Будова Парк» (ІКЮО 43951458; адреса: 65048, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_4 ) на відшкодування моральної шкоди 15000,0 грн (п`ятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з Споживчого Товариства «Будова Парк» (ІКЮО 43951458; адреса: 65048, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 4236,93 грн (чотири тисячі двісті тридцять шість грн 93 коп.).

Головному управлінню Державної казначейської служби України в м. Одеській області (, адреса: 65001, м. Одеса, вул. Садова, 1-А, а/с 92) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_4 ), 50 % сплаченого судового збору, а саме 3631,33 грн, який було сплачено згідно: квитанції ID № 0449-3813-2259-9712 від 25 червня 2024 року сумою 1211,20 грн та квитанції ID № 2034-7985-9923-2172 від 25 червня 2024 року сумою 9192,94 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий В.К.Гуревський

Рішення суду у повному обсязі складено 20 лютого 2025 року.