Справа № 296/5937/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

30 січня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Петровської М.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дзюман О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення матеріальної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою та просить: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 13 015,50 грн матеріальних збитків; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 02.03.2024 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 607352, у відповідності до якого 02.03.2024 о 21 год. 40 год. у м. Житомирі по вулиці Чуднівській, 42, ОСОБА_3 керував транспортним засобом «Jaguar і-Расе», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, був не уважним, не слідив за дорожньою обстановкою, в результаті чого здійснив наїзд на собаку, яка перебігала проїзну частину. 08.04.2024 постановою Богунського районного суду міста Житомира у справі № 295/3660/24 провадження у справі відносно позивача про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Судом, зокрема, взято до уваги висновок експерта за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи № 303/24-25 від 08.04.2024, де зазначено, що в даній дорожній обстановці водій «Jaguar і-Расе» (позивач) не мав технічну можливість уникнути наїзд його транспортного засобу на перешкоду у вигляді собаки шляхом застосування термінового гальмування. Отже, позивач поніс витрати на оплату судової експертизи в рамках справи № 295/3660/24 в розмірі 6 815,50 грн, що підтверджується банківською квитанцією № 44658685 від 02.04.2024. Також, позивачем понесені витрати на професійну правову допомогу під час розгляду справи № 295/3660/24 в розмірі 6 200 грн, що підтверджується актом приймання-передачі послуг № 1 від 14.06.2024 до договору про надання юридичних послуг б/н від 02.04.2024, який укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Григоришин Олег Миколайович. Вважає, що понесені витрати на оплату експертизи та правничої допомоги під час розгляду справи № 295/3660/24 підлягають стягненню на підставі ст.22 ЦК України на його користь як особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено судове засідання.

02.08.2024 до Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача Мельнічука Юрія Володимировича надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6- 11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18. Крім того, позивачем не додано жодного підтвердження про сплату вартості цих послуг у розмірі 6 200 грн (копія банківської квитанції, ордеру тощо). Витрати на проведення експертизи є судовими витратами, які належало вирішувати судом в порядку того провадження, в якому проводилась дана експертиза, а тому такі витрати також не підлягають стягненню.

30.10.2024 від представника відповідача Мельнічука Юрія Володимировича надійшло клопотання, в якому просив зупинити розгляд провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення матеріальної шкоди до вирішення справи № 335/6977/22 Великою Палатою Верховного Суду в ситуаціях, аналогічних тій, щодо якої виник спір у цій справі.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 30.01.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов з підстав, заявлених у ньому.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.03.2024 серії ААД №607352, ОСОБА_3 02.03.2024 о 21 год. 40 хв., у м. Житомирі по вул.Чуднівській, 42, керував транспортним засобом «Jaguar i-Pace», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості, був не уважним, не слідив за дорожньою обстановкою, в результаті чого здійснив наїзд на собаку, яка перебігала проїзну частину, чим порушив вимоги п 2.3 б), 12.1, 13.1 ПДР.

Постановою Богунського районного суду міста Житомира у справі № 295/3660/24 від 08.04.2024 провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набрала законної сили 19.04.2024.

Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності з положеннями ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Оскільки чинним КУпАП не передбачено відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат на проведення експертизи у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, суд вважає, що такі витрати, понесені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є матеріальною шкодою, яка може бути відшкодована за позовом у цій справі.

При цьому суд враховує, що ці витрати є саме матеріальною шкодою та були вимушено понесені позивачем для доведення ним своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, за яке його могли притягнути до адміністративної відповідальності.

Наведена позиція узгоджується із викладеною в постанові Житомирського апеляційного суду від 16.02.2024 у справі №279/7109/23.

Разом з тим, позивачем на загальних підставах має бути доведено, що такі витрати на правничу допомогу та витрати на оплату експертизи понесені ним у справі № 295/3660/24.

Зі змісту постанови № 295/3660/24 вбачається, що на обгрунтування своєї позиції ОСОБА_3 в межах справи № 295/3660/24 подано висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №303/24-25 від 08.04.2024.

На підтвердження понесених витрат на оплату експертизи ОСОБА_3 надано:

-рахунок № 1458 від 02.04.2024, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України (постачальник), про вартість наданих послуг з проведеної експертизи № 303/24-25 в сумі 6 815,52 грн, які підлягають сплаті платником ОСОБА_3 ;

-квитанцію до платіжної інструкції № 44658685 від 02.04.2024, згідно якої ОСОБА_3 перераховано на рахунок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 6 815,52 грн за експертизу рах.№ 1458 від 02.04.2024.

Отже, позивачем доведено, що ним понесено витрати на проведення експертизи під час розгляду справи № 295/3660/24 в сумі 6 815,52 грн, а тому позов в частині їх стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 6 200 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано акт приймання-передачі послуг від 14.06.2024 № 1 до договору про надання юридичних послуг б/н від 02.04.2024, складений адвокатом Григоришиним Олегом Миколайовичем та ОСОБА_3 .

У відповідності до даного акту адвокатом надано наступні послуги:

1) правова консультація з питання притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, роз`яснення клієнту норм чинного законодавства та їх практичне застосування до спірної ситуації вартість 1000 грн;

2) ознайомлення з матеріалами справи № 295/3660/24 вартість 1200 грн;

3) участь у судових засіданнях - вартість 4000 грн.

Проте, позивачем не надано доказів як укладення договору про надання юридичних послуг, так і доказів оплати вартості послуг, зазначених в акті приймання-передачі послуг від 14.06.2024 № 1 до договору про надання юридичних послуг б/н від 02.04.2024. Також акт підписано лише виконавцем адвокатом Григоришиним О.М., натомість графа підпису замовника не заповнена.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не надано достатніх доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 6 200 грн під час розгляду справи № 295/3660/24, відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо посилання представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18.

Так, у п.6.19 постанови Великої Палати Верховного суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено: «За висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Водночас обставини зазначених справ не є аналогічними до тих, що встановлені у справі, що розглядається. У зазначених справах вирішувалися спори про розподіл судових витрат, понесених позивачем у справі, за наслідками її судового розгляду. Водночас у справі, що розглядається, такий розподіл здійснений в межах справи № 925/1308/17, судовий збір стягнутий з позивача у цій справі. Позивач не просить про розподіл судових витрат за наслідками вирішення спору у справі № 925/1308/17. Водночас на підставі рішення суду у справі № 925/1308/17 про стягнення з позивача на користь іншої юридичної особи штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки у позивача виник і обов`язок зі сплати судового збору в розмірі 3 992 грн. Причиною неналежного виконання зобов`язань, як встановили суди першої й апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, стали протиправні дії відповідача з блокування реєстрації податкових накладних позивача. Тому сплачена позивачем на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року у справі № 925/1308/17 сума судового збору становить додаткові витрати, які позивачу довелося понести за наслідками розгляду та вирішення ініційованого проти нього з вини відповідача судового процесу. А тому такі витрати є збитками, які має відшкодувати відповідач».

Отже, спірні правовідносини у вказаній постанові та у цій справі є відмінними, тому відсутні підстави для застосування п.6.19 постанови Великої Палати Верховного суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18.

Згідно ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене у сукупності, позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 247, 258, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (10008, м.Житомир, вул.Старий Бульвар, 5/37, ) про стягнення матеріальної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6 815,50 грн (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять грн 50 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 06.02.2025.

Суддя М. В. Петровська