Справа№587/225/24
Провадження №2/592/150/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Костенко В.Г., за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради , про позбавлення батьківських прав,

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника третьої особи Гнилокозової С.О.,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін та третьої особи.

Позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1 / 4 частини усіх видів доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що має з відповідачем сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини прожили разом два місяці, а потім відповідач пішов від них. З того часу відповідач припинив приймати участь у вихованні дитини, не піклується про духовний розвиток тощо. Не приймав участі у навчанні дитини, не цікавився навчанням у школі. Вихованням дитини позивачка займалася сама.

Відповідач подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що згідно рішення Сумського районного суду сумської області від 02.10.2020 вже сплачує аліменти на дитину. Щодо участі у вихованні пояснив, що не спілкувався з дитиною через перешкоди позивачки, оскільки вона заблокувала його телефон. Звертався до служби у справах дітей щоб встановити порядок побачень з дитиною, однак це ситуацію не змінило. Він міг звернутися з позовом, але позивачка виїхала з дитиною за кордон і де вона перебуває невідомо. Позивачка не виховувала дитину особисто, оскільки близько восьми років пробула за кордоном. Вважає, що немає законних підстав для позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали. Позивачка зазначила, що сама опікувалася сином. Коли відповідач залишив її з дитиною та перестав приймати участь у вихованні. Жодного разу не спілкувався з дитиною, не вітав з днем народження. Вона просила відповідача приймати участь у вихованні дитини але той не реагував. Також позивачка зазначила, що після судового засідання вона спілкувалася з відповідачем та просила надіслати певні документи щоб вирішити умови проживання дитини за кордоном. Відповідач надіслав такі документи але з неправильним підписом. Через це у неї були неприємності з місцевою поліцією, її звинувачували у підробленні тощо.

Відповідач та представник заперечили проти позову. Відповідач пояснив, що відносини з позивачкою були припинені через те, що вона вступила у особисті стосунки з іншим чоловіком. Натепер стосунки з позивачкою неприязні. Вона перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною. При спробах відвідати дитину у школі позивачка заборонила йому це робити. До нього приходив якійсь знайомий позивачки та з погрозами вимагав, щоб він не спілкувався з дитиною. Приблизно з 2014 року дитиною переважно займалася мати позивачки, оскільки остання працювала за кордоном. Окрім того вказав, що іноді спілкувався з сином, він був у нього вдома, їздили разом на рибалку, відпочивали на річці. У 2022 році позивачка вимагала від нього відмовитися від батьківських прав в обмін на припинення аліментів.

Представник третьої особи, Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, письмових пояснень не подавав. Під час розгляду справи не висловлювала думки, щодо розв`язання спору.

Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради надало висновок від 13.11.2024 №27.1-26/1664 у якому вважають за можливе позбавити батьківських прав відповідача. Висновок мотивований тим, що у 2022 році позивачка з дитиною виїхала за кордон без дозволу батька оскільки у нього була заборгованість по аліментам. Зі слів позивачки вона не чинила перешкод відповідачу у слідкуванні з дитиною. Відповідач заперечив проти позбавлення прав але не надав доказів виховання дитини. Немає спільного фото з дитиною у продовж десяти років. Відповідач позивачці надав дозвіл але підписав не своїм підписом, що могло стати підставою для притягнення до відповідальності позивачку. У 2022 відповідач свідомо не сплачував аліменти. У бесіді син ОСОБА_6 пояснив, що тривалий час не спілкувався з батьком та не бажає з ним спілкуватися. Він не відчуває любові до батька. Останній не вітав його з днем народження тощо. Служба вважала, що відновити зв`язок між батьком та дитиною неможливою.

Дитина сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив, що не пам`ятає як виглядає батько. Не пам`ятає чи забирав його батько з садочка. Підтвердив, що батько збирав його до школи, йому щось купили, зокрема рюкзак. Батько у школі його не відвідував й не цікавився його навчанням. Приблизно до 8 років спілкувався з батьком по телефону. Лише один раз батько приходив до нього на день народження. Переважно батько його не вітав з днем народження, не дарував подарунки. Іноді батько йому телефонував але він не відповідав, оскільки був або у школі, або гуляв. Заперечив, що ходив на рибалку з батьком. Разом з цим визнав, що колись батько йому купив планшет. Підсумовуючи вказав, що не бажає спілкуватися з батьком та байдужий до нього.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 16.02.2024 судом прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Цією ухвалою до справи замість третьої особи Служби у правах дітей Сумської районної державної адміністрації залучено третю особу Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, оскільки до повноваження саме цієї служби належить надання висновку щодо розв`язання спору.

29.04.2024 ухвалою суду витребувана у Державної прикордонної служби України інформація про перетинання кордону України за 2011-2024 роки позивачкою та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03.06.2024 ухвалою суду закрито провадження у справі у частині за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, про стягнення аліментів. Ухвала мотивована тим, що 02.10.2020 Сумським районним судом Сумської області у справі №587/1605/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину ухвалено рішення. Цим рішенням з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 / 4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд встановив, що між сторонами існували особисті стосунки та у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Якийсь час сторони проживали разом, але стосунки зіпсувалися. Після цього сторони припинили свої відносини та між ними склалися загалом неприязні стосунки. Напружене ставлення один до одного сторони не приховували під час судового розгляду, вони сперечалися один з одним у оцінці обставин щодо спілкування з дитиною відповідача. Позивачка демонструвала своє обурення у бік відповідача, на зауваження суду не реагувала, намагалася ставити питання головуючому тощо.

Згідно листа відповіді Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №37 «Веселі зайчата» Сумської міської ради від 17.1.2024 №01/01-40 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідував заклад, його вихованням займалася мати ОСОБА_1 .

Згідно листа Стецьківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Сумської міської ради від 09.01.2024 №01-12/13 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідував заклад, його вихованням займалася мати ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_7 .

02.10.2020 Сумським районним судом Сумської області у справі №587/1605/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину ухвалено рішення. Цим рішенням з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 / 4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили 22.02.2020.

16.02.2024 державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми надав відповідачу розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на дату видачі. З розрахунку вбачається, що у виконавця перебуває на виконанні виконавчий лист виданий на виконання рішення Сумського районного суду Сумської області у справі №587/1605/20. Боржник сплачував аліменти у період липня 2020 року лютого 2024 року. Згідно розрахунку у період липня 2020 року - липня 2021 року боржник здійснив один платіж у сумі 2 461,02 грн. за березень 2021 року. Потім боржник системно сплачував аліменти, у разі накопичення заборгованості погашав її. На час видачі розрахунку борг був відсутній.

Згідно листа Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради від 08.02.2024 №27.1-20/К-82 надало відповідь ОСОБА_2 на звернення до Управління щодо встановлення порядку зустрічі батька, ОСОБА_2 з дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так повідомлено, що проведено співбесіди з матір`ю ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , було з`ясовано, що вона згодна вирішувати питання щодо встановлення порядку зустрічі батька з дитиною виключно у судовому порядку. Оскільки вирішити спір органом опіки та піклування щодо визначення часів зустрічі батька з дитиною не вдалося, запропоновано вирішити це питання у судовому порядку.

18.02.2022 позивачки з дитиною залишили межі України та на час розгляду проживають у Норвегії. Відповідач проживає окремо від них на території України. Ці факти визнаються сторонами та підтверджуються листом Державної прикордонної служби України №19-31017/18/24-Вих від 07.05.2024.

Відповідач надав вісім фотознімків з дитиною. Так на семи світлинах позивач зображений з сином. Вік дитини на цих світлинах відповідає віку до трьох років. Одна світлина містить зображення сина сторін, на якій він зображений орієнтовно у віці десять років.

Суд за клопотанням позивачки та за участю сторін допитав свідків позивачки.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що живе у с.Стецьківка неподалік від місця проживання позивачки. Тривалий час знає сина сторін. Не бачила, щоб відповідач приїздив до дитини. Дитина у її присутності не згадував про батька. В той же час свідок повідомила, що не обізнана по особисті стосунки між сторонами.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що дружить з позивачкою з грудня 2011 року. Вони живуть у с.Стецьківка, їх діти разом ходили у садок та у школу. Вихованням сина займалася позивачка та її батьки. Відповідача ніколи не бачила. Підтвердила, що позивачка навчалася за кордоном, а дитина була з її матір`ю. Зі слів позивачки відповідач аліменти на дитину не платив.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що знає сторін, є хрещеною матір`ю їх сина. Переважно вона спілкується з позивачкою та дитиною. Позивачка забезпечувала та виховувала дитину самостійно, адже відповідач не приймав участі у вихованні дитини. Після припинення шлюбних стосунків відповідач перестав приймати участь у вихованні дитини. Позивачка скаржилася, що відповідач не давав дозволу щоб дитину можна було відвести за кордон. Також вказала, що позивачка у зв`язку з навчанням якийсь час знаходилася за межами країни, а вихованням дитини займалися батьки позивачки.

Свідок ОСОБА_7 , мати позивачки, пояснила, що її дочка і відповідач прожили разом не довго. Після народження дитини відповідач дочку залишив саму. Він кудись дів кошти допомоги на утримання дитини. У зв`язку з цим між ними стався конфлікт. Після припинення відносин відповідач іноді, дуже рідко, навідувався, приблизно раз у півтори роки. Було таке, що відповідач приїздив до дитини, подарував м`яча, потім планшет. Також дарував дитині велосипед, який був у використанні. Велосипед поламався наступного дня і з цього приводу син плакав.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що є сусідкою позивачки. Живе неподалік понад 20 років. За час проживання відповідача бачила один раз. Приблизно у 2014 році відповідач приїздив та подарував дитини велосипед та пив пиво біля двору.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що є хрещеним батьком дитини сторін, є однокласником з позивачкою та знає її багато років. Який час вона проживала з відповідачем. Коли вони розійшлися відповідач не відвідував дитину не займався його вихованням. Позивачка сама виховувала дитину. Як хрещений батько часто спілкувався з дитиною та може стверджувати, що дитина батька не знає. Коли дитині було три роки між позивачкою та відповідачем стався скандал, через гроші на дитину, вони побилися. Відповідач підняв руку на позивачку.

З показів зазначених свідків неможливо однозначно встановити, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків.

Окрім того покази ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 є занадто загальними, загалом зводяться до того, що відповідача вони не бачили. Разом з цим свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_12 й ОСОБА_13 підтвердили, що після припинення стосунків відповідач приїздив до дитини та дарував подарунки. Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_12 й ОСОБА_13 підтвердили, що між сторонами стався конфлікт, вони побилися. Свідок ОСОБА_10 зазначала, що зі слів позивачки відповідач аліменти не платив, що суперечить розрахунку державного виконавця, який наведений вище.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є сімейними. Для надання оцінки наявним правовідносинам та вирішення справи слід врахувати наступне.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Отже позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який може бути застосований до батька, якщо той ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Разом з цим на порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачка не надала належних, допустимих й переконливих доказів свідомого, винного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків до дитини. Не надала доказів того, що зв`язок батька з дитиною шкодить її інтересам, й поведінка відповідача стала такою, що не буде змінена.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачка не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Навпаки вбачається, що відповідач не втрачав зв`язок з дитиною, інколи їздив дарував подарунки. Відповідач сплачує аліменти по рішенню суду. Згідно наданої відповідачем довідки заборгованості з аліментів він не мав. Окрім того відповідач був обізнаний в умовах проживання дитини, оскільки знав, що син тривалий час жив з бабусею, а позивачка була за кордоном тривалий час.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок від 13.11.2024 №27.1-26/1664 Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Сам по собі висновок не може свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини. Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради при наданні висновку вдалося до оцінки доказів які досліджені у справі та пояснень позивачки й дитини.

Проте ураховуючи наведене вище вбачається, що у висновку неправильно оцінені докази та пояснення позивачки. Суд оцінивши докази, дійшов висновку, що позивачка не довела підстав для позбавлення батьківських прав відповідача. У висновку містяться пояснення позивачки, які не знайшли підтвердження дослідженими доказами. Суперечки між сторонами щодо документів на виїзд дитини не були предметом дослідження у ході судового розгляду. Такі обставини не зазначалися позивачкою у обґрунтування позову у спосіб визначений законом. Більш того ці обставини не встановлені судом у ході судового розгляду.

На підставі зазначеного суд не погоджується з висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради адже він суперечить встановленим обставинам.

Твердження дитини зазначені у висновку теж суд не може вважати достатніми, адже у своєму віці вона не може правильно оцінити важливість існування зв`язку з батьком.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачка не надала належних і допустимих доказів у обґрунтування позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є не доцільним, оскільки такий захід є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Ураховуючи наведене у сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивачки є необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

У продовж судового розгляду позивачка намагалася повідомити суду нові обставини у обґрунтування позову, а саме події які відбувалися після судових засідань, зокрема щодо якихось «неякісних» документів тощо. Проте такі дії позивачки не узгоджуються з положеннями ст.ст. 12, 13, 43, 81, 175, 177 ЦПК України.

Так згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з системного аналізу положень ст.ст. 12, 13, 43, 81, 175, 177 ЦПК України підставою для розгляду справи є саме позовна заява, у якій зазначені обставини у обґрунтування позову та докази на їх підтвердження. Відповідач згідно з ст.ст. 12, 13, 43, 81, 178 ЦПК України має право відповісти на поданий позов, подати свої заперечення, докази на їх підтвердження. Проте такі обставини у обґрунтування позову не зазначалися. Відповідачу не забезпечено право надати відповідь на такі вимоги та подати відповідні докази.

Інші доводи сторін не спростовують встановлених обставин та наведених висновків суду.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 12, 42, 77-80, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради (місцезнаходження м.Суми вул. Харківська, 35 код ЕДРПОУ 34743343) про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 20.02.2025.

Суддя В.Г. Костенко