РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2513/24

14 лютого 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області

у складі судді Снітчук Р.М.

за участі секретаря Зберун К.Ф.

представника позивача адвоката Красовського А.С.

представника відповідача адвоката Ковальчука С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.02.2025 р. просила виділити їй у власність 225/1000 (22,5 %) частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями згідно до варіанту поділу, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 07.11.2024 р., зокрема: частину приміщення 1-1 коридор, площею 3,6 кв.м., 1-2 кухня площею 8,5 кв.м., 1-3 житлова площею 11,9 кв.м., приміщення 1-8 коридор площею 4,0 кв.м., загальна площа 28,0 кв.м. Надвірні будівлі та споруди: 12 вхідні сходи «а», свердловина «С», 22% огорожі «N1», 62% огорожі «N2». Решту приміщень 775/1000 (77,5 %) частки житлового будинку з надвірними будівлями виділити відповідачу ОСОБА_2 .

Просила стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію за зменшення її частки у вказаному будинковолодінні в сумі 207500 грн. Припинити право спільної чсткової власності та встановити наступний порядок користування земельною ділянкою, виділивши їй в індивідуальне користування 1/8 частину земельної ділянки згідно запропонованого експертом варіанту.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.12.2021 року приватним нотаріусом Матросовою А.М. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником 1/8 частки (12,5 %) житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Власником решти 7/8 частини будинковолодіння (87,5 %) є її сестра ОСОБА_2 .

На даний час має намір здійснити поділ вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, виділивши свою частку. Домовленості щодо поділу між співвласниками не досягнуто.

Покликаючись на положення ст. 321, 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 364 ЦК України, просила здійснити поділ вазаного житлового будинку з виділенням належної їй частки в натурі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснила, що власного житла не має, згідна сплатити компенсацію за зменшення частки відповідача у спірному будинковолодінні у розмірі 207500 грн.

Представник позивача адвокат Красовський А.С. заявлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Ковальчук С.Л. у судовому засіданні позов не визнав, покликаючись на безпідставність заявлених позовних вимог. При цьому вказав, що згідно висновку судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 07.11.2024 року поділ спірного житлового будинку відповідно до часток співвласників 1/8 та 7/8 неможливий. Експертом запропоновано лише один варіант поділу, згідно якого частка позивача збільшується на 10 % від площі будинковолодіння, з 12,5 % до 22,5 %, а відповідача зменшується з 87,5 % до 77,5 %. Крім того, внаслідок поділу неможливо виділити окремі ізольовані приміщення, з окремими входами, водопостачанням, водовідведенням, опаленням, тобто утворити окремий об`єкт нерухомого майна. Зменшення частки відповідача, необхідність перепланування та переобладнання житловго будинку призведе до завдання істотної шкоди інтересам відповідача та членів її сім`ї, які проживають у вазаному будинку.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги необгрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно з ч. ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.12.2021 року приватним нотаріусом Матросовою А.М. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником 1/8 частини (12,5 %) житлового будинку по АДРЕСА_1 . Власником решти 7/8 частин є відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що частка позивача у спірному житловому будинку з надвірними будівлями складає 1/8 частки (12,5 %), частка відповідача становить 7/8 частини домоволодіння (87,5 %).

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 07.11.2024 року поділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відповідно до часток 1/8 та 7/8 неможливий.

Експертом визначений варіант поділу житлового будинку з відхиленням від ідеальних часток співвласників з визначенням грошової компенсації власнику, частка якого зменшиться, в сумі 39290 грн.

При цьому частка позивача збільшується з 12,5 % до 22,5 %, а частка відповідача зменшується з 87,5 % до 77,5 %.

Із наданого висновку експерта також вбачається, що виділити ізольовані, окремі об`єкти кожному із співвласників, які б відповідали Державним будівельним нормам неможливо. Зазначений варіант поділу наведено експертом на рівні передпроектних пропозицій та лише з метою встановлення технічної можливості поділу, є необхідним перепланування та переобладнання житлового будинку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення.

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 1-17672св18).

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 (провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні ст. 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ст. 382 ЦК України).

Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 (провадження № 61-1070св19) наголошено на необхідності забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу квартири в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нерухомості відповідно до часток співвласників, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.03.2023 в рамках справи № 296/1402/20).

При цьому питання про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Встановлено, що у спірному житловому будинку проживає відповідач ОСОБА_2 , частка якої в спірному об`єкті нерухомості складає 7/8 частини (87,5 %), разом із сім`єю, до складу якої входять: її матір ОСОБА_3 , 1958 року народження, чоловік ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому поділ будинку за варіантом, запропонованим експертом, призведе до зменшення частки відповідача, що завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сім`ї. Необхідність переобладнання та перепланування житлового будинку викличе додаткові складнощі та значні матеріальні витрати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

За загальним правилом, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація.

Судом встановлено, що позивач наполягала на виділення її частки в натурі у спірному будинковолодінні, не погоджувалася щодо встановлення порядку користування цим об`єктом нерухомості, а також на присудження грошової компенсації.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

У даному випадку наданий суду висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна не є беззаперечним доказом, що свідчить про можливість виділу заявленого майна у власність позивача. З наданого висновку вбачається, що частку позивача можливо виділити лише, зменшивши частку відповідача, при цьому частка позивача збільшиться удвічі. Висновок про наявність окремого входу шляхом виділу кожній із сторін приміщення 1-2 коридору та можливості облаштування входу для позивача, не є визначальним за відсутності висновків щодо поділу (виділу) спільних комунікацій будинку (водопостачання, газопостачання, опалення, тощо).

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників без значних змін ідеальних часток кожного із співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Судом встановлено, що частка позивача у спірному об`єкті нерухомості є незначною, складає лише 1/8 частини будинкоовлодіння (12,5 %) та здійснити виділ цієї частки, не завдавши істотної шкоди іншому співвласнику та членам його сім`ї неможливо.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що вона дійсно може сплатити відповідачу компенсацію за зменшення її частки в сумі 207500 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при неможливості поділу житлового будинку та виділу належної їй частки позивач не позбавлена права вимагати в іншого співвласника відповідної матеріальної компенсації.

За наведених обставин суд вважає за вірне у задовленні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на проведення експертиз.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 15, 16, 182, 313, 316, 319, 328, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст. 2, 3-13, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП .

Повний текст рішення складено 18 лютого 2025 року.

Суддя: Р. М. Снітчук