Справа № 471/1214/24
Провадження №2/471/43/25
Номер рядка звіту 69
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Прокопчук Н.Г.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Петренко О.П,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Братське цивільну справу № 471/1214/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 05.01.2011 було розірвано. В шлюбі у позивача з відповідачкою народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з відповідачкою. Рішенням Братського районного суду Миколаївської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 . Виконавчий лист №2-234 від 09.08.2011 року передано до виконавчої служби для примусового виконання. 20 березня 2012 року державним виконавцем виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №31756305, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів. У 2017 році позивач переніс складне операційне втручання, після чого проходив стаціонарне лікування, у зв`язку тим, що його стан здоров`я погіршився, він частково втратив працездатність та залишився безробітнім. Оскільки, на даний час позивач не має постійного місця роботи та постійного доходу, державним виконавцем здійснюється нарахування аліментів від середньої заробітної плати по району, а саме 5085, 25 грн., до сплати. Позивач сплачував аліменти постійно, але у меншому розмірі, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість яка, станом на 01 серпня 2024 року становить 164808,03 грн.

27 серпня 2013 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 27.08.2023 року. Від другого шлюбу, ОСОБА_1 з дружиною мають двох доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку зі зміною сімейного стану позивача, враховуючи що на його утриманні перебуває ще двоє дітей, відповідно він має право на зменшення розміру аліментів. Оскільки, загалом на його утриманні троє неповнолітніх дітей, він просить зменшити розмір аліментів на утримання доньки від першого шлюбу до 1/6 частки доходу позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Під час судового засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Позивач зазначив, що наразі він не працевлаштований, однак намагається кожного місяця сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , хоча і не в повному обсязі. Про наявність заборгованості за аліментами він дізнався лише влітку 2024 року. Він розуміє потреби дитини, однак також на його утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей, і в зв`язку зі зміною сімейного та фінансового стану він просить суд зменшити розмір аліментів.

Під час судового засідання 12.11.2024 року відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні та забезпеченні дитини, аліменти сплачує не на постійній основі, дитина зростає, її потреби також, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача під час судового засідання позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивачем не доведено факту погіршення його матеріального становища, за наявної у неї інформації позивач здійснює підприємницьку діяльність тому отримує доходи. Зміна сімейного стану не є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку.

Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 в розмірі ? частини усіх видів доходу.

На даний час позивач перебуває в шлюбі з з ОСОБА_9 . Від шлюбу ОСОБА_1 з дружиною мають двох доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що наразі у нього крім доньки ОСОБА_8 на утриманні знаходяться дві доньки від другого шлюбу- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він не працевлаштований, рівень його доходів значно знизився, за станом здоров`я не може працювати.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748 св 23).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами розгляду справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів на обґрунтування своїх вимог, ним доведено, що після прийняття рішення Братського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2011 року у нього змінився як майновий стан, оскільки наразі він не працює, так і сімейний стан, так як у нього на утриманні знаходяться ще дві неповнолітні доньки, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вказані висновки суду кореспондуються з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 26 червня 2024 року у справі № 686/22677/23.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Зменшити розмір стягнутих аліментів, що стягуються на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2011 року (справа № 2-234/11) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , уродженця міста Баку (Азербайджан), на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів до Миколаївського апеляційного суду в порядку, передбаченому ст.. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 20.02.2025 року.

Суддя Гукова І.Б.