КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1132/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Рудика Юрія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 та

за апеляційною скаргою адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича, в інтересах ОСОБА_2

на рішення Кагарлицького районного суду Київської області

від 12 лютого 2024 року

у цивільній справі № 368/1344/23 Кагарлицького районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на повнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

25.09.2024 на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 у справі № 371/1256/13-4, з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина та дочки, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 липня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Приймаючи вказане рішення, суд виходив з того, що згоди щодо утримання дітей сторонами не досягнуто, діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що підтверджувалось довідкою комунального підприємства «Миронівка - житло» Миронівської міської ради № 730 від 20 червня 2013 року.

18.02.2020 позивач та відповідач визначили місце проживання сина ОСОБА_4 разом з батьком, що підтверджується заявою відповідача, підпис на який засвідчено Шепітко В. В., приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області 18.02.2020, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 , мати неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , надала згоду на проживання сина, ОСОБА_4 , разом із його батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 04.04 2022 року у справі №371/1232/21 ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі №371/1256/13-4, а саме з 20.12.2021 року.

Таким чином, починаючи з 18.02.2020 року, спільна дитина сторін - ОСОБА_4 проживає разом з батьком.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 09.09.2022 у справі №368/284/22, з відповідача та його користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народження у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту звернення до суду 20.12.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Наразі, як зазначав позивач, син перебуває на його утриманні, оскільки є студентом і не працює. А саме, відповідно до довідки Депутата Кагарлицької міської ради від 11.09.23, син проживає з позивачем.

Згідно довідки від 18.08.2023, виданої Київським національним університетом технологій та дизайну, ОСОБА_4 є студентом цього навчального закладу, та навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету управління та бізнес-дизайну.

Дата вступу 01.09.2023, дата закінчення 30.06.2027.

23.09.2023 ОСОБА_4 виповнилося 18 років.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку із навчанням у розмірі 1/4 частин з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/6 частин з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, з 25.09.2023, та до закінчення дитиною, сином ОСОБА_4 , навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_4 23 років, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_10, до 22.09.2028, включно.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Рудик Ю. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , 08 травня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити (а. с. 111-117).

Доводи апеляційної скарги, з урахування доповнень до апеляційної скарги, (а.с. 136-139), обґрунтовані тим, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що повнолітній син ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги матері, посилаючись, зокрема на загальні норми стягнення аліментів щодо витрат, пов`язаних з навчанням, придбання продуктів харчування та одягу тощо. Разом з тим, будь-яких доказів щодо розміру та необхідності надання матеріальної допомоги не зазначає.

Представник відповідачки посилався на те, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Вид підприємницької діяльності - надання послуг перукарями та салонами краси. Станом на 31 жовтня 2023 року прибутку не мала. Отриманих від підприємницької діяльності коштів вистачає виключно на сплату комунальних послуг. Зареєстрована у помешканні матері за адресою: АДРЕСА_1 проте, з урахуванням того, що вона має свою сім`ю, яка складається з дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вимушена винаймати житло, та всі фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначена інформація підтверджується Актом обстеження житлово побутових умов проживання № 02-14/2058 від 01 листопада 2023 року та довідкою виконавчого комітету Миронівської міської ралі № 02-14/2059 від 01 листопада 2023 року. Винаймання житла щомісячно складає 3 300 грн. Неповнолітня дочка ОСОБА_8 , 2006 року народження, навчається в 11-А класі «Миронівського академічного ліцею № 3», малолітній син ОСОБА_9 , 2016 року народження, також є учнем 1-А класу вказаного навчального закладу. У зв`язку з їх віком та навчанням відповідачка також докладає достатньо зусиль та фінансових вкладень для нормального їх гармонійного розвитку.

Крім того у зв`язку з військовою агресією росії, проявляючи громадську активність по мірі можливості та необхідності ОСОБА_1 надає матеріальну підтримку захисникам.

Вважає, позов не містить жодних належних та допустимих доказів щодо потреби сина у наданні саме відповідачкою матеріальної допомоги, а надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог докази не засвідчені в установленому законом порядку, а відтак про їх належність та допустимість суд при ухваленні судового рішення 12 лютого 2024 року зробив помилковий висновок.

Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Матюшенков Д. В., в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його змінити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку із навчанням у розмірі 1/4 частин у усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років (а. с. 149-154).

Доводи апеляційної скарги позивача обґрунтовані тим, що син сторін є студентом 1 курсу Київського національного університету технологій та дизайну, денної форми навчання факультету управління та бізнесу-дизайну. Вважає очевидним та таким, що не потребує додаткового доказуванню та обставина, що у зв`язку з навчанням на денній формі для забезпечення належного рівня навчального процесу (необхідність підручників, методичної літератури, канцелярських товарів, одягу, проживання в гуртожитку, тощо), для придбання продуктів харчування, одягу тощо, син сторін потребує матеріальної допомоги. Необхідність отримання належної освіти позбавляє його можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання, так як він ще не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Додаткового зазначав, що обставини, які вказані в рішенні Миронівського районного суду Київської області від 04.04.2024 у справі № 371/1232/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 не змінилися.

22 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідачки від представника позивача - адвоката Матюшенкова Д. В., в якому просив апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення (а.с. 174-177).

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідачки посилався на те, що позиція сторони відповідача у даній справі щодо відмови у задоволенні позову є хибною, оскільки Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Сторони належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження й розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 170-173).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги як позивача так і відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачка, будучи особою зрілого віку жіночої статі повинна відповідальніше ставитися до долі та виховання своєї дитини, хоча б на період навчання такої дитини у навчальному закладі. Суд вважав, що відповідачка повинна була в крайньому випадку, добровільно взяти на себе оплату хоча б половини навчання, яке підтверджується квитанціями про оплату навчання (які містяться в матеріалах справи та подані позивачем), проте такого не зробила, не маючи у цьому об`єктивних перепон, адже відповідач працездатна, працевлаштована - є приватним підприємцем, в той же час має змогу підтримувати ЗСУ, адже перерахувала лише за один платіж близько 14 000 грн, що на думку суду першої інстанції дає змогу відповідачці оплатити хоча б частину вартості навчання сина.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки, суд першої інстанції зважав на те, що й хоча відповідач по справі ОСОБА_1 є працездатного віку, працездатна, офіційно працевлаштована, є приватним підприємцем, проте, має іншу сім`ю, а тому слід зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/4 ( як просить сторона позивача) на 1/6.

Апеляційний суд погоджується з таким висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Встановлено, що сторони є батьками повнолітньої дитини ОСОБА_4 , який станом на час слухання справи проживає з батьком, позивачем у справі.

18 лютого 2020 року сторони визначили місце проживання сина ОСОБА_4 разом з батьком (позивачем), що підтверджується заявою відповідача, підпис на який засвідчено ОСОБА_10 , приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області 18.02.2020 (а. с. 8).

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 04.04.2022 у справі № 371/1232/21 ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на сина Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 у справі № 371/1256/13-ц, а саме з 20.12.2021 (а.с. 9-10).

Згідно довідки депутата Кагарлицької міської ради від 11.09.2023, син сторін ОСОБА_4 проживає разом з позивачем, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11).

Згідно довідки від 18.08.2023, що видана Київським національним університетом технологій та дизайну, ОСОБА_4 є студентом цього навчального закладу, та навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету управління та бізнесу-дизайну (а.с. 12).

Згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області у справі за № 368/284/22 з відповідачки на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з досягненням сином повноліття виплата аліментів припинилася.

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що наразі син ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивача, так як ніде не працює, оскільки являється студентом.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідачка в суді першої інстанції подала копії податкової декларації за 2023 рік, з якої вбачається, що остання прибутку не мала (а.с. 25-28).

Відповідно до акту обстеження від 01 листопада 2022 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Фактичне місце проживання (без реєстрації): АДРЕСА_2 (а.с. 29).

Відповідно до довідки ОЗО «Миронівський академічний ліцей № 3 Миронівської міської ради Київської області» від 30.10.2023 № 143, яка видана ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_5 , 2006 р. н., дійсно навчається в 11-А класі ОЗО «Миронівський академічний ліцей № 3» (а.с. 30).

Відповідно до довідки ОЗО «Миронівський академічний ліцей № 3 Миронівської міської ради Київської області» від 30.10.2023 № 144, яка видана ОСОБА_1 , її син ОСОБА_7 , 2016 р. н. дійсно навчається в 1-А класі ОЗО «Миронівський академічний ліцей № 3». (а.с. 31).

Відповідно до довідки Миронівської міської ради від 01.11.2023 № 02-14/2059, яка видана ОСОБА_1 , остання проживає в АДРЕСА_2 без реєстрації, разом з нею проживають діти: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 32).

Також встановлено, що відповідачкою 05 вересня 2023 року перераховано на придбання каверу шолому 13918 грн (а.с. 33).

Відповідно до довідки Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 20.11.2023 року № 04/6/1809, ОСОБА_2 працює з 18.12.2020 року на підприємстві КП «Київтеплоенерго» на посаді сторожа, форма працевлаштування - основна, за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року середньомісячна заробітна плата складає 11 985,98 грн (а.с. 49).

В матеріалах справи містяться квитанції, з яких вбачається, що позивач здійснював платежі у сумі 4 780 грн від 18.12.2020, 2 390 грн від 23.10.2023, 2 390 грн від 02.10.2023, з призначенням платежу «оплата за навчання за студента ОСОБА_4 » (а.с. 51-53).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог мотивуючи своє рішення тим, що відповідачка будучи працездатною особою, зобов`язана та має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, адже суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 про те, що позивач будь-яких доказів щодо розміру та необхідності надання матеріальної допомоги звертаючись з позовом не зазначав, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки за встановлених обставин справи, враховуючи необхідність витрат по оплаті навчання сина, його проживання на час навчання, на придбання підручників та навчального приладдя, проїзд з дому до місця навчання, та зокрема на харчування, придбання одягу та інших необхідних життєвих витрат, рівність батьків у питанні участі в утриманні дітей, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що узгоджується із розміром аліментів, визначеним чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 щодо не врахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, що відповідачка не має стабільного доходу, має іншу сім`ю та на її утриманні є двоє дітей - дочка ОСОБА_8 , 2006 року народження та син ОСОБА_9 , 2016 року народження, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не виключають обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка її потребує у зв`язку із продовженням навчання.

Більш того діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.07.2021 у справі №691/926/20.

Отже, суд першої інстанції визначаючи розмір стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, замість заявленого позивачем в позові (у розмірі 1/4 частини), правильно врахував, що відповідачка ОСОБА_1 є працездатного віку, офіційно працевлаштована, є приватним підприємцем, проте має іншу сім`ю й двох дітей на утриманні.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 про те, що позовна заява не містить жодних належних та допустимих доказів щодо потреби сина у надані саме матеріальної допомоги відповідачки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки обов`язок утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків. Крім того, сам факт продовження навчання в університеті є достатньою та беззаперечною обставиною того, що дитина потребує фінансової допомоги від своїх батьків.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про те, що при визначенні судом першої інстанції розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини у зазначеному розмірі (1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача) не було враховано всі обставини, на які позивач посилалась у позовній заяві та під час розгляду справи, та які мають істотне значення і свідчать про необхідність встановлення аліментів у більшому розмірі, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної оцінки та додаткового правового аналізу не потребують.

Визначений розмір аліментів, є обґрунтований, справедливий, необхідний та достатній для забезпечення належного утримання повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання.

Крім цього колегія суддів звертає увагу, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, які продовжують навчання, виникає в обох батьків.

Доводи апеляційних скарг як позивача так і відповідачки не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Рудика Юрія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича, в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Є. П. Євграфова

О.Ф. Мазурик

О.В. Желепа