Провадження №22-ц/824/389/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 09 лютого 2021 року, о 11 год. 45 хв. на 27 км. вул. Столичне Шосе у м. Києві на території санаторію «Жовтень» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Suzuki», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль «ЗАЗ» отримав значні механічні пошкодження. На місці вчинення ДТП ОСОБА_2 відшкодував суму франшизи в розмірі 1500 грн.

Постановою Голосіївського районного суду від 11 березня 2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Suzuki», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № ЕР/201504585.

23 лютого 2021 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Кредо» з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування, а також надав документи, необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування та для огляду пошкоджений автомобіль. 31 травня 2021 року ТДВ «СК «Кредо» виплатило йому страхове відшкодування в розмірі 14194,98 грн., а також повідомило його, що розрахунок страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком відбувся на підставі Звіту № 1989273/02/21 від 02 березня 2021 року про оцінку колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , з врахуванням фізичного зносу, без врахування ПДВ, склала 15694,98 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 25869,01 грн. Також сума страхового відшкодування була розрахована страховиком з врахуванням суми франшизи в розмірі 1500 грн.. Проте, із визначеним ТДВ «СК «Кредо» розміром страхового відшкодування ОСОБА_1 не погоджується та вважає його заниженим, в зв`язку з чим він звернувся до незалежного оцінювача для проведення оцінки та визначення розміру, завданого йому матеріального збитку. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 39-D/90/5 від 28 червня 2021 року, встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 складає 23870,51 грн., без урахування ПДВ, а вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 34652,81 грн.. Вважає, що з ТДВ «СК «Кредо» необхідно стягнути невиплачене страхове відшкодування в розмірі 8175,53 грн.. Оскільки, страхового відшкодування, яке має бути сплачене з боку ТДВ «СК «Кредо», недостатньо для повного відшкодування шкоди, тому ОСОБА_2 , як особа, з вини якої сталося ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою в розмірі 10782,30 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн., за проведення незалежної оцінки та складення Звіту № 39-D/90/5 від 28 червня 2021 року - в розмірі 2000 грн. та на професійну правничу допомогу - в розмірі 10000 грн..

На підставі викладеного, просив суд стягнути на його користь із ТДВ «СК «Кредо» суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 8175,53 грн; із ОСОБА_2 - різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 10782,30 грн.; а також судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 7489, 92 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6027 (шість тисяч двадцять сім) гривень 02 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що наданий позивачем звіт №39-D/90/5 від 28.06.2021 року не може бути прийнятий до уваги, оскільки здійснений з урахуванням ПДВ. Також позивачем не було надано доказів того, що пошкоджений автомобіль не перебував у вжитку та не було спричинено інших пошкоджень. Висновок експерта №2022 судової транспортно-товарознавчої експертизи не може вважатися достовірним та об`єктивним у всіх розуміннях законодавства, яким регулюється експертна оціночна діяльність і не може вважатись достовірним і допустимим доказом у розумінні положень ст.78, 79 ЦПК України. Зазначає, що пошкоджений автомобіль було оглянуто відповідачем у передбачений законом строк та зроблений звіт №1989273/02/21 від 02.03.2021 року, тому підстави для стягнення витрат за проведене позивачем автотоварознавчого дослідження відсутні. Вказує, що відповідно до вимог ст.1194 ЦК України винною особою має бути відшкодована потерпілому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

01 березня 2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що 09 лютого 2021 року, о 11 год. 45 хв., на 27 км. вул. Столичне Шосе у м. Києві, на території санаторію «Жовтень» ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень автомобіля, чим порушив вимоги п.10.9 ПДР України.

У результаті вказаної ДТП автомобіль «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у справі № 752/5260/21, яка набрала законної сили 23 березня 2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Suzuki Grand Vitara», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Кредо» за полісом ЕР/201504585.

23 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача ТДВ «СК «Кредо» із повідомленням про вказану ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

ТДВ «СК «Кредо» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 14227,85 грн.

Відповідно до Звіту № 39-D/90/5 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 28 червня 2021 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ЗАЗ номерний знак НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження становить 34652,81 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 26806,81 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ - 23870,51 грн..

28 липня 2021 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Кредо» з вимогою про доплату страхового відшкодування у розмірі 10175,53 грн., на що отримав відмову.

Крім того, позивач звернувся із вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка перевищує суму страхового відшкодування, а саме в розмірі 10782 грн., до ОСОБА_2 , проте, відповіді не отримав. Разом з тим, як зазначив у позовній заяві позивач, ОСОБА_2 на місці ДТП відшкодував йому суму франшизи в розмірі 1500 грн..

Згідно з висновку експерта № 2022 судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної в межах даної цивільної справи від 8 лютого 2023 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ЗАЗ, номерний знак НОМЕР_2 на дату оцінки 9 лютого 2021 року складає 36514,90 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу ЗАЗ, номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на дату оцінки 9 лютого 2021 року складала 28981,12 грн..

Основним доводом апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не вирахував розмір ПДВ із розміру страхового відшкодування. В той же час такі доводи не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, зазначив, що позивач для виплати страхового відшкодування надав власний рахунок, і ним під час розгляду справи, належних та допустимих доказів того, що ці кошти за проведення ремонтних робіт були сплачені організації, яка є платником податку на додану вартість чи запчастини придбані у організації, яка є платником податку на додану вартість, не надано, тому до складу виплати правильно буде не включати суму ПДВ. Із відповідача ТДВ «СК «Кредо» слід стягнути недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 7489,92 грн. (28981,12 грн. - 5796,22 грн. (20% ПДВ) - 14194,98 грн. (виплачене страхове відшкодування) - 1500 грн. (франшиза)). Також шкоду, заподіяну потерпілому в розмірі 6027,02 грн. (36514,90 грн.-7302,98 грн. (20 % ПДВ) - 21684,90 грн. (страхове відшкодування) - 1500 грн. (франшиза)) слід стягнути з особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, а саме з відповідача ОСОБА_2 .

За таких умов підстави для прийняття вказаної позиції апелянта відсутні.

Решта позиції апелянта, висловленої в апеляційній скарзі, в переважній більшості співпадає з його доводами, які він висловлював в суді першої інстанції, і яким судом надано відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності врахування наданого в якості доказу по справі Звіту №1989273/02/21 від 02.03.2021 року, наданого ТДВ «СК «Кредо», та висновку експерта № 2022 судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної в межах даної цивільної справи від 8 лютого 2023 року, наданого позивачем, а також відхилення Звіту № 39-D/90/5 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 28 червня 2021 року.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зважає на те, що ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження своєї позиції щодо розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди позивач надав до суду Звіт № 39-D/90/5 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 28 червня 2021 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ЗАЗ внаслідок його пошкодження становить 34652,81 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 26806,81 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ - 23870,51 грн..

В подальшому позивачем було надано суду висновок експерта № 2022 судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної в межах даної цивільної справи від 8 лютого 2023 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ЗАЗ, на дату оцінки 9 лютого 2021 року складає 36514,90 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу ЗАЗ, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на дату оцінки 9 лютого 2021 року складала 28981,12 грн.. Крім того, позивачем були надані суду копії протоколу огляду транспортного засобу від 25 .06.2021 року та ремонтна калькуляція №2022 від 09.02.2021 року.

З іншої сторони відповідачем -1 було надано Звіт № 1989273/02/21 від 2 березня 2021 року про оцінку колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ», з врахуванням фізичного зносу, без врахування ПДВ, склала 15694,98 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 25869,01 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано з точки зору колегії суддів апеляційного суду врахував при визначенні розміру спричиненої ДТП шкоди даних Звіту № 1989273/02/21 від 2 березня 2021 року щодо зменшення суми стягуваного зі страховика відшкодування на суму ПДВ, що в повній мірі відповідає п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому той факт, що в ході розгляду справи позивач представив до суду ремонтну калькуляцію №2022 від 09.02.2021 року жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції з даного приводу, адже з наведених документів вбачається, що ПДВ на вказані роботи не нараховувалися, відтак і підстави для його відшкодування в даному випадку відсутні.

В ході розгляду справи суд першої інстанції дуже ретельно та обґрунтовано розподілив, яку частину від спричиненої внаслідок ДТП шкоди має відшкодовувати ТДВ «СК «Кредо», а яку - безпосередній завдавач шкоди. При цьому розмір відповідальності страховика у відповідності до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлювався з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах розміру, встановленого наданого ТДВ «СК «Кредо» відповідного звіту. Обґрунтовано з точки зору колегії суддів апеляційного суду було вирішене й питання щодо зменшення суми стягуваного зі страховика відшкодування на суму ПДВ, що в повній мірі відповідає п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких умов колегія суддів також відхиляє й доводи апеляційної скарги ТДВ «СК «Кредо» з вказаного приводу, які позивач навів у своїй апеляційній скарзі.

Обґрунтовано з точки зору колегії суддів були вирішені судом першої інстанції і вимоги про стягнення на користь відповідача витрат на дефектування пошкоджень транспортного засобу та послуг з евакуації автомобіля. З даного приводу оскаржуване рішення суду містить належне та детальне обґрунтування вирішення таких вимог, підстав для відступу від яких колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідним чином було вирішене судом першої інстанції й питання розподілу між сторонами судових витрат, в тому числі й витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. При вирішенні даного питання суд ретельним чином перевірив як належність та обґрунтованість таких витрат, а також їх документальне підтвердження, так і наявність підстав для неприйняття таких заявлених витрат, після чого здійснив їх розподіл відповідно до розміру задоволених та відхилених позовних вимог. Жодної підстави для незгоди з такими висновками суду першої інстанції колегія не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Оскільки судове рішення підлягає залишенню без змін, а усі апеляційні скарги - без задоволення, понесені сторонами судові витрати в апеляцій інстанції відшкодуванню не підлягають та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько