ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа № 954/524/24

провадження № 22-ц/819/168/25

12 лютого 2025 року м.Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя доповідач),

судді: Базіль Л.В.,

Приходько Л.А.,

секретар судового засідання: Вєрємєєнко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Побережною Оленою Дмитрівною, на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гончаренка О.В., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

Зміст позовних вимог

В квітні 2024року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований тим, що між сторонами 29 липня 2010 року був укладений шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 .

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з матір`ю. За судовим наказом Горностаївського районного суду Херсонської області від 08 листопада 2020року позивач був зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

Оскільки відповідач зловживала алкогольними напоями та вела аморальний спосіб життя, то з травня 2022 року ОСОБА_3 переїхала до батька та з зазначеного часу проживає з родиною позивача.

Через вторгнення рф на територію України позивач з родиною був змушений залишити постійне місце проживання в смт.Горностаївка Херсонської області та виїхав на проживання до Чернівецької області.

Відповідно до висновку шкільного психолога освітнього закладу «Сокирянський ліцей №1» та характеристик навчальних закладів, встановлено, що у ОСОБА_4 спостерігається підвищена тривожність, схильність до депресії, пригнічені емоції, що зі слів дитини пов`язано з негативним досвідом проживання з матір`ю.

Згідно характеристик з навчальних закладів «Сокирянський ліцей №1» та «Михалківський ліцей» позивач бере активну участь у навчанні та виховані доньки. Рідна мати (відповідач) не виявляє зацікавленості у навчанні дитини, не виходила на зв`язок з класним керівником, на батьківські збори не з`являлася.

20 лютого 2024 року виконавчий комітет Сокирянської міської ради, як орган опіки та піклування видав висновок №23 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , як такої що неналежно виконувала свої батьківські обов`язки під час їх спільного проживання; самоусунулася від виховання дитини, не забезпечує доньку предметами першої необхідності, необхідним харчуванням, відповідним медичним доглядом, лікуванням, що негативно може вплинути на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до її життя та внутрішнього світу.

Соціальні служби підтвердили, що умови проживання дитини з батьком є задовільними та сприяють її благополуччю.

Оскільки дитина проживає з позивачем та перебуває на його утримані, то ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 у в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу).

Рішення суду першої інстанції

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2024 року позов задоволений частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів не бажання відповідача виконувати батьківські обов`язки. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав наданий за невеликий проміжок часу проживання позивача разом із дитиною на території м.Сокиряни Дністровського району Чернівецької області, а саме з кінця серпня 2023 року по кінець лютого 2024 року. З висновку не вбачається, що мати дитини систематично, свідомо та постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Висновок органу опіки та піклування не містить доказів, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками перед дитиною та які б були законною підставою для застосування крайнього заходу впливу у виді позбавлення матері батьківських прав. Суд зазначив, що висновок органу опіки є недостатньо обґрунтованим та передчасним, має рекомендаційний характер, а тому суд не прийняв його до уваги.

Надані позивачем докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ОСОБА_2 батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дитини.

Суд послався на те, що в країні введено воєнний стан та зі слів позивача ОСОБА_2 проживає на тимчасово окупованій території Херсонської області, а відтак позбавлена можливості з об`єктивних причин у повній мірі реалізувати свої батьківські права і виконати обов`язки. З пояснень ОСОБА_5 суд встановив, що за спільним рішенням між позивачем та відповідачем донька була вивезена з тимчасово окупованій території Херсонської області; до 2022 року дитина проживала разом з матір`ю; питання неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків позивачем не доведено.

Разом з цим, суд прийняв до уваги, що неповнолітня дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, а тому вважав доцільним стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти у розмірі частки від доходу відповідача, з дотриманням гарантій, визначених частиною 2 статті 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги

Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 18 грудня 2024року, ОСОБА_1 , діючи через адвоката Побережну О.Д., подав апеляційну скаргу, вказавши, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скарга обґрунтована тим, що при ухвалені оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного суду від 23 квітня 2020 року у справі №420/1075/17 (провадження №61-17-53св19) щодо неможливості одним із батьків у повній мірі виконувати батьківські обов`язки у зв`язку з його перебуванням на тимчасово окупованій території України. Судом не враховано інформацію надану позивачем та неповнолітньою ОСОБА_3 про те, що відповідач наразі виїхала до в Німеччині та не цікавиться життям дитини більш ніж два роки, нехтуючи виконанням батьківських обов`язків.

Суд безпідставно не прийняв до уваги та не надав належної оцінки висновку органу опіки та піклування від 20 лютого 2024 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який складений з врахуванням найкращих інтересів дитини. Цей висновок містить підтвердження фактів неналежного виконання батьківських обов`язків зі сторони матері. На думку адвоката, судом в порушення приписів частини 5 статті 19 СК України не витребувано від органу опіки та піклування іншого висновку щодо розв`язання спору.

Також судом в ході розгляду справи не враховано пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , яка не заперечує щодо позбавлення її матері батьківських прав, оскільки відповідач не цікавиться її життям, під час їх спільного проживання зловживала алкогольними напоями та приводила сторонніх чоловіків, в період з січня по квітень 2022року відвезла її до бабусі, де її ображали та принижували.

Вважає, що позивач достатніми та достовірними доказами, у тому числі характеристиками ОСОБА_3 за місцем навчання, висновком шкільного психолога, підтвердив припинення без поважних причин будь-якої участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні доньки, що є підставою позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Правова позиція інших сторін

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи апеляційним судом

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його адвокат Побережна О.Д. апеляційну скаргу просили задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області доводи апеляційної скарги визнав, проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Опитана неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, що після розірвання шлюбу між батьками вона залишилася проживати з матір`ю, яка не приділяла їй належної уваги, не займалася її вихованням, зловживала алкогольними напоями, приводила додому сторонніх чоловіків, а у січні 2022року відвезла її на проживання до бабусі, де її ображали та принижували. З травня 2022року вона проживає з родиною батька, де їй створенні належні умови. ОСОБА_1 опікується нею, займається її вихованням та утриманням. Останній раз вона спілкувалася з матір`ю по телефону 04 листопада 2023року, після чого відповідачка на зв`язок не виходила, життям дитини не цікавиться. Вважає, що її матір слід позбавити батьківських прав та пов`язує це з можливим виникненням труднощів у майбутньому щодо оформлення нею документів на виїзд закордон, на що необхідна буде згода від матері.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила. Оскільки за матеріалами справи остання відома адреса місця проживання відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території Херсонської області, на виконання вимог ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вона була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення у відповідності до вимог діючого законодавства на офіційному порталі Судова влада, а отже вважається такою, що належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги.

Згідно ст.372 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення з`явившихся осіб, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено актовим записом про народження №32 та свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_1 , виданим Каїрською сільською радою Горностаївського району Херсонської області від 08 листопада 2010 року (а.с. 15).

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.13-14).

За судовим наказом №655/884/20 суду від 05 листопада 2020 року з позивача стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02 листопада 2020 року до досягнення дитини повноліття (а.с.36).

Згідно довідок №7702- та №7702- від 29 серпня 2022року позивач ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_3 набули статусу внутрішньо переміщених осіб, як такі що залишили місце постійного проживання в смт. Горностаївка Каховського району Херсонської області та переїхали на проживання до міста Сокиряни Дністровського району Чернівецької області (а.с.25, 26).

Згідно характеристик освітнього закладу «Михалківський ліцей» та освітнього закладу «Сокирянський ліцей №1» відносно неповнолітньої ОСОБА_3 за місцем навчання встановлено, що батько належним чином виконує батьківські обов`язки, приділяє увагу вихованню та навчанню дитини. Рідна мати, ОСОБА_2 , жодного разу не виходила на зв`язок із класним керівником та іншими вчителями, на батьківські збори не з`являлася (а.с.23, 24).

Відповідно до висновку шкільного психолога ОЗ «Сокирянський ліцей №1» м.Сокиряни про психологічний стан ОСОБА_3 від 24 січня 2024року встановлено, «що при роботі з проективними методиками у дитини спостерігається підвищена тривожність, схильність до стану депресії, пригнічені емоції. Зі слів ОСОБА_3 це пов`язано з пережитими травмуючими подіями, негативним досвідом спільного проживання та спілкування з матір`ю ОСОБА_2 . Психологічний стан дитини стабільний» (а.с.31).

20 лютого 2024року виконавчим комітетом рішення Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області ухвалено рішення №23 щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с.17).

Висновок органів опіки та піклування свідчить, що він зроблений на підставі висновку шкільного психолога від 24 січня 2024року; характеристиках дитини за місцем навчання; акту від 08 лютого 2024року про задовільні умови проживання ОСОБА_3 разом з родиною батька, де дитині створенні належні умови для проживання, навчання та відпочинку; інформації отриманої в ході спілкування з ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти позбавлення її матері батьківських прав, як такої що не цікавиться її життям, не допомагає та не підтримує.

З огляду на наведене орган опіки та піклування вважав, що ОСОБА_2 фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, оскільки не забезпечує дитину предметами першої необхідності, необхідним харчуванням, відповідним медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу (а.с.18-22).

Відповідно до довідки «Д» нагляд, виданої сімейним лікарем КП «Комунальне некомерційне підприємство "Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги" Сокирянської районної ради від 10 квітня 2023 року , ОСОБА_3 знаходиться на Д-обліку з приводу захворювання ВСД по змішаному типу. АГ 1ст. Всі рекомендації та призначення батько виконує та вчасно з`являється на огляди (а.с.35).

Згідно витягу з амбулаторної карти №16 від 30 січня 2024 року, ОСОБА_3 на «Д» обліку не перебуває, за медичною допомогою зверталася за останній рік з приводу «Вегето-судинної дистонії» дисциркуляторної ангіопатії сітківки, у супроводі батька (а.с.34).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, які в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами.

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23).

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18).

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав як гострої соціальної необхідності у цьому й вважає, що оскаржуване рішення суду в зазначеній частині постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Звернувшись до суду з позовом у квітні 2024року, ОСОБА_1 послався на те, що донька ОСОБА_3 проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні. Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, не спілкується з донькою, не приймає участі в її вихованні та утриманні. В 2022 році відповідач почала зловживати спиртними напоями, приводила додому сторонніх чоловіків, передала дитину на виховання бабусі, що стало підставою для зміни місця проживання дитини з батьком. Аналогічні пояснення надала в суді й неповнолітня ОСОБА_3 .

Суд констатує, що достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів сторони позивача щодо невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно доньки не надано. Матеріали справи взагалі не містять доказів, які б характеризували відповідача, розгляд справи відбувся у її відсутність.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітньої доньки ОСОБА_3 , як такий що не містить беззаперечних доказів щодо свідомого та винного ставлення відповідачки до виконання покладених на неї батьківських обов`язків. Додані до цього висновку документи, які свідчать про належне виконання позивачем батьківських обов`язків, не створюють правових підстав та не впливають на вирішення питання щодо позбавлення матері дитини батьківських прав. Уся інформація про відповідача одержана уповноваженими органами лише зі слів позивача та неповнолітньої дитини.

Отже, висновок органу опіки та піклування від 20 лютого 2024 року про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав з тих підстав, що ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не цікавиться станом здоров`я доньки, її навчанням, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, оскільки не містить беззаперечно підтверджених даних, які характеризують відповідача взагалі та як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків; не наведені переконливі доводи , якими керувався орган опіки та піклування під час прийнятті рішення про доцільність позбавлення матері батьківських прав. Висновок не містить обгрунтувань щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності в такий спосіб захисту її прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом в порушення приписів частини п`ятої статті 19 СК України не витребувано від органу опіки та піклування іншого висновку щодо розв`язання спору, колегія суддів визнає неприйнятними з огляду на відсутність у суду обов`язку повторного витребування висновку від органу, який висловив свою позицію у спорі.

Результати психологічного обстеження дитини шкільним психологом від 24 січня 2024року про те, що у ОСОБА_3 спостерігається підвищена тривожність, схильність до стану депресії, пригнічені емоції, які зі слів самої дитини пов`язані з пережитими травмуючими подіями, негативним досвідом спільного проживання та спілкування з матір`ю, не можна розцінювати як беззаперечний доказ свідомого ухилення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків, оскільки оцінка психологічного обстеження дитини може бути суб`єктивною та залежати від того, як дитина сприймає ситуацію в сім`ї в цей момент, відображати нинішній емоційний стан дитини та її прив`язаність до осіб, з якими вона наразі постійно проживає.

При цьому суд звертає увагу на те, що при наявності травмуючих для дитини подій, пов`язаних зі спільним проживанням та спілкуванням з матір`ю, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, ним не було ініційовано відповідного судового розгляду у 2022-2023роках, а звернення з позовом в 2024році з частині позбавлення відповідачки батьківських прав, хоча й має посилання на забезпечення найкращих інтересів дитини, проте є необґрунтованим та недоведеним перед судом.

Аргумент скаржника про те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини у справі, зазначивши, що відповідачка перебуваєна тимчасово окупованій території України, попри пояснення позивача та дитина, що. за наявною у них інформацією ОСОБА_2 знаходиться у Німеччині, не впливає на правильність висновку суду про відсутність правових підстав щодо позбавлення матері батьківських прав. Саме на позивача покладається обов`язок надати достовірну інформацію про місце проживання/перебування інших сторін (пункт другий частини третьої статті 175 ЦПК України). Лише посилання на можливе перебування ОСОБА_2 за кордоном беззаперечно не доводить цю обставину та, як наслідок не свідчить про свідоме самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Встановивши відсутність належних та допустимих доказів винної поведінки та свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки доньки ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції по суті вирішення спору не спростовують та підлягають залишенню без задоволення.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2024року в оскаржуваній частині - без змін, то новий розподіл судових витрат в порядку статті 141 частини13 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Побережною Оленою Дмитрівною, залишити без задоволення.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2024року.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.В. Базіль

Л.А. Приходько