_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/776/25
Провадження № 2/947/1156/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Одесі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , 06.01.2025 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини, та просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрованим 20 вересня 2022 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має статус дитини з інвалідністю, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до моменту досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі 3000 гривень, протягом усього часу інвалідності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживання ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікування над нею, а також здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 20 вересня 2022 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 видане 20.09.2022 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за актовим записом № 1684. За час спільного проживання у подружжя народилося троє дітей, двоє з яких померли відразу після народження, а малолітня дитина: донька, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини з інвалідністю та проживає разом з позивачкою й повністю перебуває на її утриманні та піклуванні. Дитина потребує постійної уваги та догляду. Позивачка у заяві зазначила, що після смерті дітей, спільне життя не склалося, відповідач в одностороньому порядку прийняв рішення проживати окремо та залишив сім`ю. Подружжя тривалий час проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, шлюб має формальний характер. Сторона позивача доводить, що після того, як відповідач пішов із сім`ї, він жодним чином не бере участі у вихованні дитини та її утриманні, не цікавиться здоров`ям, не спілкується з дитиною, не надає коштів на її утримання та не відвідує. Вона одна займається вихованням та утриманням дитини, ніде не працює, крім соціальної допомоги від держави, інших доходів не має, отже їй дуже важко, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позом. Зазначила, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не згодна. Майновий спір на момент розірвання шлюбу між сторонами відсутній.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Скриль Ю.А.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

У судовому засіданні 18.02.2025 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначила, що примирення не є можливим та просить суд ухвалити рішення про стягнення аліментів на її утримання та на утримання дитини.

Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що сім`я розпалась остоточно, відновити подружні стосунки не можливо, проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки, яка є інвалідом та потребує постіного догляду та стягнення аліментів на утримання дружини, яка надає цей догляд дитині згодний, та зазначив, що він працевлаштований, отримує гарну заробітну плату, яка дозволяє йому надавати таку допомогу.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та правовідносини.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд установив, що з 20 вересня 2022 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 20.09.2022 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за актовим записом № 1684.

За час спільного проживання у подружжя народилося троє дітей, двоє з яких померли відразу після народження. Малолітня дитина: донька, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини з інвалідністю та проживає разом з позивачкою й повністю перебуває на її утриманні. Дитина потребує постійної уваги та догляду. Відповідач після смерті дітей, залишив сім`ю та тривалий час проживає окремо. Подружжя не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, шлюб має формальний характер. Відповідач після того, як залишив сім`ю, жодним чином не бере участі у вихованні дитини та її утриманні, не цікавиться здоров`ям, не спілкується з дитиною та не надає коштів на її утримання. Позивачка одна займається вихованням та утриманням дитини, що дуже важко матеріально, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позом. Майновий спір на момент розірвання шлюбу між сторонами відсутній.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини інваліда та дружини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить їх інтересам, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

За статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Як судом було установлено, за період шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис про народження №188 від 02.12.2020 року. Відповідно до свідоцтва, батьком дитини є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч ч 1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти обов`язку щодо утримання малолітньої дитини та сплати аліментів на утримання доньки, зазначив, що він працевлаштований та має таку змогу, інших утриманців не має.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки інваліда у розмірі 1/4 від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з моменту звернення до суду, тобто, з 06.01.2025 року до моменту досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини протягом всього часу інвалідності дитини ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи ОСОБА_1 ніде не працює, здійснює догляд за малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з вадами дитячого аутизму F-84.0, інваліда з дитинства, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого форми №027/0 від 14.12.2012 №110 та довідкою від 27.06.2023 №546, відповідно до якої ОСОБА_1 призначено допомогу на догляд за дитиною з інвалідністю до 18 років у розмірі 2601,10, особовий рахунок № НОМЕР_3 та являється соціальною виплатою з відповідного бюджету.

Відповідно висновку лікаря КНП Таїровської селищної ради «Таїровського консультативно-діагнорстичного центру» від 16.06.2023 у дитини затримка психо-мовного розвитку, потребує постійного догляду, лікування та піклування.

Частиною 4 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

За правилами ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частин 1, 4 статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Суд встановив, що дитина ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, потребує постійного догляду та лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, тому розмір аліментів який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною.

Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до статті 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Частиною 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі-Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач працевлаштований, має стабільний заробіток, не має інших утриманців, позов визнав, і відповідно, може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає малолітня дитина інвалід, ОСОБА_3 .

Таким чином судом втсановлено наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000, 00 грн протягом усього часу інвалідності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживанн ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікування над нею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Тому, суд доходить до висновку про наявність підстав для негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання у межах суми платежу за один місяць.

Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір в частині вимог щодо розірвання шлюбу, у розмірі 1211,20 гривень, згідно з квитанції №.1 від 27.12.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Відповідно до вимог п п 3,5 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому в силу ч.6 ст.141 судові витрати у справі, які складаються з судового збору за дві позовні вимоги майнового характеру у розмірі 2422,40 грн, слід також стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 263-265, 274-279, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 75,80,84,88,110,112,113,114 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 20.09.2022 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за актовим записом № 1684, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.09.2022, що мають від шлюбу малолітню дитину.

Після розірвання шлюбу громадянці ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має статус інваліда, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 06.01.2025 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, протягом усього часу інвалідності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживання ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікування над нею.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу на один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання згідно з довідкою ВПО: АДРЕСА_2 , останнє місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання згідно з довідкою ВПО: АДРЕСА_5 .

Повне рішення підписане 19.02.2025.

Суддя Ю. А. Скриль