Справа № 202/7709/24
Провадження № 2/202/669/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі

цивільну справу 202/7709/24

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

треті особи, які не заявили самостійних вимог щодо предмету спору

Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради,

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Курячого А.М.

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Воднєвої Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12.06.2024 через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Курячий А.М. звернувся до суду з вказаним позовом, позовні вимоги за яким 31.07.2024 збільшив та мотивував тим, що 18 липня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (прізвище до укладання шлюбу - ОСОБА_3 ) був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні відносини між Комеристими фактично припинені у січні 2023. У провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу.

Відповідач не займається вихованням сина, повністю самоусунулась та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги та турботи.

Так, з січня 2023 року, Відповідач не брала участі в утриманні їх спільної дитини. Позивач несе весь тягар матеріального утримання дитини на собі, самостійно забезпечує дитину одягом, їжею, за необхідності ліками, оплачує комунальні послуги та здійснює інші витрати. Крім того, весь цей час Позивач лише власними силами забезпечував дитині виховання, належні умови проживання, розвитку, навчання, слідкував за його здоров`ям.

Вважає, що дії відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків є наслідком її винної та навмисної поведінки. ОСОБА_2 мала можливість брати учать у вихованні або, принаймні, в утриманні своєї дитини ОСОБА_4 , однак не робить цього.

Враховуючи викладене просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову.

17.06.2024 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористалась, відзив на позов не подала.

09.08.2024 судом витребувана інформація від Державної прикордонної служби та Міністерства соціальної політики.

02.10.2024 підготовче провадження по справі закрите та справа призначена до розгляду по суті.

23.10.2024 до справи долучений висновок органу опіки та піклування від 16.10.2024.

За клопотанням позивача у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які приведені до присяги свідка та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та додатково пояснив суду, що приблизно через півроку після народження сина відповідачка почала постійно уходити з дому, інколи до бабусі, інколи до подруг. Відносини погіршувались з кожним днем, дитину залишала з ним. Відповідачка має дитину від першого шлюбі і вона не бажала взагалі народжувати спільну дитину. Вже після народження ОСОБА_11 вона постійно казала, що ця дитина їй не потрібна Під час вагітності вона постійно казала, що навіщо народжувати цю дитину, особливо коли йде війна. Шлюбні відносини фактично припинені у січні 2023 і з цього часу відповідачка взагалі не приймає участі у житті сина. Хоча ніхто ніяких перепон для цього їй не робить. Вона не допомагає матеріально, не цікавиться як росте син, який в нього стан здоров`я. Місце її проживання йому не відомо. На питання суду з ким залишається дитина коли він на роботі відповів, що йому допомагає його мати (бабуся ОСОБА_11 ), а також на постійній основі він оплачує послуги няні. Повідомив, що син просинається о 8-9 годині ранку, засинає о 21-22 годині. Також пояснив як годував дитину, яка за віком у січні 2023 ще потребувала грудного годування. Декларацію з сімейним лікарем для ОСОБА_11 уклав він. Також ОСОБА_11 відвідував секцію з плавання для малят і саме він відводив сина на зайняття та плавав разом із ним. Мати взагалі не знає які зайняття відвідував син. Просив позов задовольнити.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що дійсно є матір`ю ОСОБА_4 , який народжений від шлюбу з ОСОБА_12 . Однак, ця дитина є небажаною для неї, вона не відчуває ніяких почуттів до нього. Вона не має наміру піклуватися про нього. Опікуватися його здоров`ям та розвитком. Батька дитини вона взагалі бачити не бажає. Саме ОСОБА_1 нав`язав їй цю дитину, хоча вона вже мала сина. Мешкає вона окремо від позивача та дитини. Офіційно не працює. Будь-якої допомоги на сина не надає. Просила суд ухвалити рішення з урахуванням всіх цих обставин.

Представник Органу опіки та піклування ОСОБА_13 просила суд ухвалити рішення виходячи з найкращих інтересів дитини та врахувати висновок органу опіки та піклування з цього питання.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що є сусідкою ОСОБА_1 приблизно 12 років. Останні два роки вона жодного разу не бачила ОСОБА_2 . З дитиною гуляє у дворі або сам ОСОБА_14 або няня. ОСОБА_2 ніколи не бачила з дитячим візочком.

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що є сусідкою ОСОБА_1 і їй з особистих спостережень у вікно відомо, що ОСОБА_14 виховує сина сам, без дружини. З вікна вона бачить як з ОСОБА_11 гуляє няня або батько. Про матір хлопчика їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача, показала суду, що з ОСОБА_15 познайомився у 2019 році, зустрічалися вони 4 місяці і почали мешкати разом. У 2020 одружилися. У ОСОБА_16 був син від першого шлюбу, а у ОСОБА_14 своїх дітей не було і він дуже хотів мати дитину. У 2022 у ОСОБА_14 та ОСОБА_16 народився син ОСОБА_11 , але ще під час вагітності ОСОБА_2 виказувала небажання народжувати цю дитину. Після народження ОСОБА_11 відповідачка почала постійно кудись уходити. При цьому старшу дитину забирала з собою, а ОСОБА_11 залишала на ОСОБА_14 . Після остаточного припинення стосунків у січні 2023 ОСОБА_16 взагалі перестала дзвонити або приходити до ОСОБА_11 . Не вітає сина зі святами. На день народження навіть не передає подарунок.

Свідок ОСОБА_8 , яка є нянею ОСОБА_4 , показала суду, що працює з ОСОБА_11 з серпня 2024, тобто майже п`ять місяців, і за весь цей час вона жодного разу не бачила мати хлопчика, особисто з нею не знайома, жіночих речей у квартирі не має. Крім того, мати ОСОБА_11 ніколи не намагалася прийти навідати сина, не телефонувала їй як няні і не цікавилась життям сина.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що знає як ОСОБА_1 так і Комеристу ОСОБА_16 , які мають сина ОСОБА_11 , який мешкає з батьком, оскільки після народження дитини ОСОБА_16 дуже змінилася, закрилася у собі, та згодом взагалі пішла. Також свідок показала, що іноді буває вдома у ОСОБА_14 і жіночих речей там не бачила.

Свідок ОСОБА_10 надав суду показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 .

Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис №262 від 22.06.2022 Індустріальним ВРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

Матір`ю дитини є громадянка України ОСОБА_2 , а батьком громадянин України ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі перебували в період з 18.07.2020 по 16.07.2024. (шлюб розірвано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 у справі №202/6615/24).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р. встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З копії довідки про місце проживання особи судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де, як встановлено у судовому засіданні, зареєстрований і його син ОСОБА_17 .

На момент розгляду справи вони спільно мешкають у квартирі за місцем проживання. Відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає та не зареєстрована, що також підтверджується показаннями свідків та актом обстеження умов проживання.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.05.2024 умови проживання дитини добрі. В квартирі зроблений сучасний ремонт, облаштована новими меблями, сучасною побутовою технікою. У ОСОБА_11 окрема кімната, ліжко для сну, багато іграшок, розвиваючі ігри та книжки. Багато одягу і взуття за сезоном. За адресою обстеження проживають син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . За даною адресою зареєстрована, також, баба ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , однак, фактично, вона проживає окремо.

За даними ДМС ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але пояснила суду, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно Довідки від 08.05.2024р. виданої ФОП ОСОБА_18 позивач оплачував послуги по фізичному розвитку у басейні (м. Дніпро, вул. Виконкомівська, 24) в період з 31 січня по 04 грудня 2023 року для свого сина ОСОБА_4 та приймав активну участь у заняттях. Батько відповідально ставився до виконання завдань тренера та показував результативну взаємодію із сином.

Вказані обставини також знайшли своє підтвердження у відеофайлі, який наданий позивачем у якості доказу, та оглянутий судом у судовому засіданні, і з якого судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно разом із сином відвідував зайняття з плавання та допомагав сину опанувати навички з плавання, тобто опікується про розвиток дитини.

Крім того, відповідно до довідки сімейного лікаря КНП «Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги №3» ДМР батько ОСОБА_1 виконує усі рекомендації лікарів по догляду за дитиною, постійно стежить за здоров`ям дитини, звертається з дитиною в медичний центр. В той же час, сімейний лікар не бачила ОСОБА_2 (мати дитини), вона не зверталась за медичною допомогою в інтересах ОСОБА_4 .

З декларації №001-5664-98АО від 28.05.2024 судом встановлено, що саме позивач ОСОБА_1 , опікуючись про стан здоров`я дитини, вибрав лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та підписав декларацію як законний представник пацієнта ОСОБА_4 . ОСОБА_1 зазначений як довірена особа пацієнта.

З характеристики ОСОБА_1 з місця роботи випливає, що з 08.02.2012 він офіційно працює у ФОП ОСОБА_19 де виявив себе дисциплінований працівником, сумлінно виконуючим свої обов`язки.

Даних щодо працевлаштування відповідачки судом не встановлено.

Суду не надано доказів, що в період з січня 2023 року по теперішній час ОСОБА_2 зверталася до управління - служби у справах дітей про встановлення порядку участі у вихованні сина.

Крім того, судом перевірена інформація щодо виїзду за кордон ОСОБА_2 та встановлено, що в період з 01.06.2022 по 13.08.2024 вона територію України не залишала, і об`єктивно мала можливість приймати участь у житті сина.

З показань допитаних у судовому засіданні свідків судом встановлено, що ОСОБА_2 , після припинення стосунків з ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, життям сина не цікавиться взагалі, не дбає про його виховання, здоров`я, навчання, розвиток моральних якостей. Відтак, суд приходить до висновку, що між матір`ю та сином фактично відсутній емоційний та психологічний зв`язок протягом майже 2 років.

Показання свідків суд визнає правдивими та послідовними, а також такими, що узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Відповідач ОСОБА_2 у своїх поясненнях не спростувала та не надала суду будь-яких доказів на спростування показань свідків.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 суд повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, зокрема ставлення відповідача до дитини як до її народження так і після, приходить до висновку, що зазначені вище фактори поведінки, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та систематичне ухилення відповідача від виховання сина і нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про її винну поведінку щодо дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 16.10.2024 позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина є доцільним. Вказаний висновок належним чином мотивований.

Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки орган опіки та піклування взяв до уваги надані позивачем довідки, обстежив житлово-побутові умови малолітнього, вжив заходів щодо встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Тобто, висновок є таким, що узгоджується з встановленими судом обставинами справи.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

У даній справі суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що є можливість змінити поведінку матері по відношенню до дитини у кращу сторону.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина, і такій захід буде відповідати найкращим інтересам дитини, а відтак вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо стягнення аліментів

Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Судом встановлено, що спільна дитина колишнього подружжя ОСОБА_20 мешкає разом з батьком, але між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини у добровільному порядку, а відтак, вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Предметом даного спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитина, а тому суд скористався наданим йому ч.2 ст.13 ЦПК України правом та самостійно, через підсистему «Електронний суд», з метою захисту прав малолітньої дитини, зробив запит та отримав відповідь №922705 від 25.11.2024 з ДРФО про джерела та суми доходів, отриманих відповідачем ОСОБА_2 за період з І кварталу 2023 по 4 квартал 2024.

З вказаної відповіді судом встановлено, що ОСОБА_2 весь вказаний період не була офіційно працевлаштованою, заробітну плату не отримувала. З доходів мала лише соціальну виплату у сумі 860,00 грн.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 17, 18, 263, 265, 273, 351, 352 ,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

На підставі ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1 211,00 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 00 коп.)

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати державному органу реєстрації актів цивільного стану, а саме до Індустріального ВРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 20.02.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО