ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2990/25 Справа № 210/1910/24 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/1910/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Скотарем Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що 16 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. В період шлюбу з відповідачем народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25 листопада 2014 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 214/6902/14 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 15 червня 2017 року до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини були внесені зміни прізвища дитини « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », відповідно до ст. 148 СК України.

26 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб. В шлюбі народилась дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також зазначила, що на сьогоднішній день донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із позивачкою, її чоловіком та братом за адресою: АДРЕСА_1 , де створені всі належні та необхідні умови для гармонійного розвитку дитини. Квартира АДРЕСА_2 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 .

Від дня народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавився здоров`ям доньки, успіхами у навчанні, не допомагає матеріально, не купує одяг, всі необхідні речі для навчання, не оздоровлює дитину та взагалі не підтримує будь-якого зв`язку з донькою. ОСОБА_9 повністю знаходиться на утриманні позивачки.

У січні 2022 року ОСОБА_1 зверталась до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд доньки за кордон на оздоровлення та спортивні змагання, однак відповідач безпідставно відмовив надавати дозвіл, таким чином донька пропустила змагання та не скористалась можливістю оздоровлення.

09 квітня 2014 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області стягнуто аліменти з відповідача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі частки з усіх видів заробітку, однак відповідач аліменти не сплачує. З урахуванням викладеного вважає за доцільне пред`явлення вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.

Враховуючи викладене просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відношенні неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дербін Д.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом інтересів дитини та невідповідність рішення суду нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апеляційна скаргам мотивована тим, що судом не було належним чином досліджено усі обставини справи та не взято до уваги пояснення свідків, якими підтверджено факт самоусунення відповідача від виховання та матеріального забезпечення доньки.

Зазначає, що відповідач, за весь час після розлучення, не виявив бажання бачити дитину та приймати участь у її вихованні. При цьому, ОСОБА_1 зверталась до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд доньки за кордон на оздоровлення та спортивні змагання, однак відповідач безпідставно відмовив надавати дозвіл, таким чином донька пропустила змагання та не скористалась можливістю оздоровлення.

Позивачка вважає, що зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 на шлях виправлення не стане та його слід позбавити батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу, до яких додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кафтасьєва Г.А., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Дербіна Д.О., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30 липня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.02.2013 року, актовий запис № 58, після укладення шлюбу дружина взяла прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15 червня 2017 року, виданого Дзержинським районним у місті Кривому Розі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 379, батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 21).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 розірвано, після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 » (а.с.25).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.26).

26 вересня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 26.09.2015 року, актовий запис № 931, після укладення шлюбу дружина взяла прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.31).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 18 жовтня 2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 337, батьками записано ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.32).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 від 21 березня 2024 року 15 червня 2017 року реєстратором Металургійного районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області відбулася зміна прізвища дитини на підставі ст.. 148 СК України з «Середи» на « ОСОБА_6 » (а.с.22-24).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 279224144 від 12.10.2021 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу № 5794, виданого 12.10.2021 року належить ОСОБА_1 (а.с.36).

Відповідно до Акту від 22 березня 2024 року, за підписами сусідів по пр.. 200-річчя Кривого Рогу Нема В.М., ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , засвідчений головою квартального комітету рідний батько ОСОБА_9 ОСОБА_2 самоусунувся від виховання доньки (а.с.37).

Згідно характеристики № 263 від 22.03.2024 року, складеної КЗ (Ясла-садок №15) КМР ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відвідувала КЗДО № 14 в період з 01.06.2014 року по 31.08.2016 року біологічного батька дитини ніколи не бачили, він не був присутній під час зборів у садочку (а.с.40).

Згідно характеристики від 25.03.2024 року, складеної Криворізькою спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 70 КМР ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчалась в Криворізькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 70 з першого класу в період з 01.09.2019 року по 25.12.2021 року, біологічний батько дитини ОСОБА_2 за весь час навчання дитини в школі не з`являвся, участі у вихованні доньки не брав (а.с.41).

Згідно характеристики, складеної Криворізькою гімназією № 21 КМР ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчалась в Криворізькій гімназії № 21 з 01 січня 2022 року по 30 травня 2023 року, біологічний батько дитини ОСОБА_2 жодного разу не підтримував зв`язок з класним керівником та участі у вихованні доньки не приймав, не був присутній у школі (а.с.42).

Згідно квитанцій та платіжних інструкцій, наданих до суду представником відповідача, позивач отримувала аліменти на утримання дитини (а.с.82-89), що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні.

Згідно Акту про обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Саксаганської районної у місті ради 09 липня 2024 року, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створені всі необхідні умови, дитина забезпечена всім необхідним (а.с.105).

З висновку виконкому Саксаганської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 16.07.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , встановлено, служба у справах дітей виконкому районної у місті ради вирішення питання про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покластися на розсуд суду (а.с. 103-104).

Свідок ОСОБА_15 , який є рідним братом позивача, в судовому засіданні зазначив, що наразі позивачка виховує доньку з теперішнім чоловіком. ОСОБА_15 пояснив, що зі слів позивачки йому відомо, що відповідач ніколи не вітав дитину зі святами, не займався її оздоровленням, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, систематичної сплати аліментів на утримання доньки не було.

Свідок ОСОБА_16 , яка є сусідкою позивачки, в судовому засіданні зазначила, що про відносини дитини ОСОБА_4 з її батьком відповідачем ОСОБА_2 , щодо сплати відповідачем аліментів та його участі у вихованні дитини, їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_7 , який є чоловіком позивачки, в судовому засіданні зазначив, що за одинадцять років батько дитини відповідач ОСОБА_2 , жодного разу не з`являвся, самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною, мав заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, зазначив, що при виїзді за кордон з дитиною для оздоровлення, у позивача існують складнощі, оскільки потрібна згода обох батьків. Разом з тим, свідок зауважив, що міг би вдочерити дитину у разі задоволення даного позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками позивачкою суду не надано.

Суд зауважив, що у висновку виконкому Саксаганської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 16.07.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не зазначено доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а лише зазначено, що орган опіки та піклування, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , покладається на розсуд суду, отже обставин, які вказували б на наявність підстав для застосування стосовно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, немає.

Сам по собі факт проживання відповідача ОСОБА_4 в іншій країні та проживання у зв`язку з цим дитини з матір`ю не може бути достатньою правовою підставою для висновку, що таке позбавлення батьківських прав є юридично доцільним і буде відповідати інтересам дитини.

Крім того, суду не надано докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Факт невідвідування відповідачем дошкільного та шкільного закладу - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , тобто, природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд правильно вважав, що в даному випадку позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним.

Напружені стосунки між сторонами не сприяли участі батька у вихованні дитини.

Особисті непорозуміння між батьками також не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні дочки, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, надав системну оцінку зібраним у справі доказам, висновку органу опіки та піклування, поясненням сторін у справі та свідків.

Колегія суддів бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України , пункт 49).

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батька дитини, колегія суддів зауважує, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано необхідним у демократичному суспільстві , воно повинно бути обґрунтовано гострою соціальною необхідністю. Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Отже, суд апеляційної інстанції встановив відсутність подання позивачкою доказів, ухилення відповідачем від виховання дитини за умови його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх причин для позбавлення відповідача батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суд першої інстанції діяв у межах своєї дискреції.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа Мамчур проти України (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Суд першої інстанції взявши до уваги те, що відповідач висловив бажання змінити відносини з донькою у бік покращення, відсутність на час розгляду справи виняткової ситуації, яка свідчить про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, вірно вважав, що зазначені позивачкою обставини про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків не є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини.

Тому, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення у вказаній справі з урахуванням основних інтересів дитини, зокрема з умовою збереження її зв`язку із рідним батьком.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: