Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/290/24
Провадження № 2/528/11/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2025 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вітківського М.О.,

при секретарі Коваленко О.В.,

за участі сторін:

представник позивача Змієвська Т.П. (у режимі відеоконференції)

представник відповідача Антіхович В.В. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка з повною технічною фіксацією судового процесу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

26 березня 2024 року позивач звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської з вказаним позовом, яким просить суд: стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, заборгованість за Кредитним договором №137 від 03.04.2021 року в розмірі 30 415,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн., та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 03.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 137 «Стандартний». Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника.

Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з терміном повернення 17 днів.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до позичальників, зокрема і за договором № 137 від 03.04.2021 року.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі, за кредитним договором № 137 від 03.04.2021 року.

Зазначає, що враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30 415,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту-3000,00 грн, заборгованість за відсотками 27415,00 грн.

02 квітня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на запит з Гребінківської міської ради Полтавської області про надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (16.08.2021) (а.с.50, 51).

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 02.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов. Витребувано в Державній міграційній службі України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, ) інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.53-55).

22.04.2024 року представник позивача Мостовенко О.І. через систему «Електронний суд» подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме копії витягу із Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток № 2) до Договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року із посиланням на відповідача.

22.04.2024 року з Державної міграційної служби України надійшла відповідь, на виконання ухвали суду від 02.04.2024 року, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (16.08.2021) (а.с. 66).

22.05.2024 року розгляд справи відкладено на 12.06.2024 року об 11-00 год., у зв`язку із заявою представника відповідача.

11.06.2024 від представника відповідача адвоката Антіховича В.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, де він вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Вказує, що відносно відповідача, з використанням доступу до кредитної карти виданій АТ КБ «Приватбанк» було вчинено шахрайські дії, після виявлення яких, відповідач звернувся за юридичною допомогою до адвоката Юрченка Сергія Леонідовича, котрий від його імені здійснив відповідні повідомлення про шахрайство до Банку та поліції.

Крім того, вказує, що кредитором, при посвідченні договору, було порушено процедуру підписання договору. А саме здійснено підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором з боку керівника юридичної особи надавача послуг. Право підпису одноразовим ідентифікатором у позивача відсутнє. Закон не передбачає такого порядку для позикодавця (лише для позичальника). Відтак наданий Договір не підписувався не лише з боку відповідача, але і зі сторони кредитора. Відтак істотні умови не погоджувались, правочин не тягне юридичних наслідків.

Вважає, що в позовній заяві та наданих документах відсутнє підтвердження передання кредитором будь-яких коштів відповідачу. До позову не додано жодних документів, котрими б підтверджувалось виконання кредитором умов договору.

Зазначає, що правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого кредитування» не підписані відповідачем. В цьому випадку, зазначені умови та правила не є частиною договору, та викладені в них істотні умови договору, як то строк кредитування, згода на зміну процентної ставки Банком в односторонньому порядку, нарахування неустойки, не є частиною договору.

Вважає, що подані позивачем докази прямо суперечать один одному, адже відповідно до приєднаного Договору про надання фінансових послуг №137 «Стандартний» від 03.04.2021 року, договір включає в себе наступні складові: додатки: заяву-анкету, графік платежів, паспорт кредиту та невід`ємні частини: Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані. Позивачем ні Правил, ні Повідомлення не надано. Оскільки зазначені невід`ємні частини договору не додані до позовної заяви, докази того, що між сторонами взагалі укладався договір відсутні.

Крім того, відповідно до розрахунків заборгованості кредиторами нараховано відсотки за користування коштами за період поза межами дії договору. Відповідно до наданого Договору про споживчий кредит, початком кредитного договору між сторонами є 03.04.2021 року, а датою закінчення є 19.04.2021. Проте, відсотки нараховані після сплину вказаного строку. Згідно Договору про споживчий кредит, визначено строк кредитування 17 днів, з кредитною ставкою 2%. Це становить 3000/100*2*17 = 1020грн. Що збігається з відповідним пунктом Договору - 1020 грн. Однак, всупереч власним угодам та Закону, до 30.11.2021 року первинним кредитором продовжено стягнення плати за користування, нараховано проценти в розмірі 51887,3 грн. (при продажу суму процентів зменшено до 20760 грн.) та з періоду від 01.12.2021 року по 02.04.2022 року додатково нараховано ще 28302,3 грн., тобто нарахування процентів відбувалося рік.

Водночас, сума нарахованих відсотків не є адекватною та співрозмірною сумі кредиту у 3000 грн. і суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитом не мають перевищувати 50% суми кредиту, що складає 3000 грн.* 50% = 1500 грн.

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 79-91).

12.06.2024 року розгляд справи відкладено на 01.07.2024 року о 15-00 год., у зв`язку із клопотанням представника відповідача, заявленим у відзиві.

18.06.2024 року представник позивача Ткаченко М.М. через систему «Електронний суд» подала до суду письмові пояснення. Вказала, що твердження відповідача щодо вчинення відносно його рахунків шахрайських дій є припущенням і не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Вказує, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 03.04.2021 року укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідач вказує лише на не укладення Кредитного договору та недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Більш того, Відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, що свідчить про визнання кредитних правовідносин.

Крім того зазначає, що відповідно до п. 1.2 Договору про надання фінансових послуг №137 від 03.04.2021 року (надалі Кредитний договір) кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Відповідно до п. 1.9 Кредитного договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору грошові кошти надаються строком на 365 днів з правом повернення достроково. Відповідно до наданого в суді першої інстанції розрахунку заборгованості, нарахування відсотків здійснювалось за період з 03.04.2021 по 02.04.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору.

Вважає, що відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів йому в позику, а також зазначив свою електронну адресу, на яку направлений договір та номер карткового рахунку, який співпадає з тим, що зазначений у довідці ТОВ ФК «Вей фор пей» від 11 січня 2022 року щодо підтвердження переказу коштів ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на карту відповідача. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Вказує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим (а.с. 95-103).

01.07.2024 року ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області відкладено судове засідання на 15 год. 00 хв. 05.08.2024 року. Витребувано від Акціонерного Товариства «ПриватБанк» інформацію, чи видавалась ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) кредитна картка № НОМЕР_2 ; докази зарахування на картку № НОМЕР_2 кредитних коштів у сумі 3 000,00 грн., які 03.04.2021 року о 21:01:39 були на неї перераховані, а саме виписки по рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за номером картки № НОМЕР_2 за період із 02.04.2021 по 18.06.2024; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_2 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по батькові, рнокпп, серію та номер паспорта, адресу місця реєстрації, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки (а.с. 118-120).

23.07.2024 року від Акціонерного Товариства «ПриватБанк», на виконання ухвали суду від 01.07.2024 року, надійшла витребовувана інформація та виписка по рахунку № НОМЕР_3 за період з 02.04.2021 року по 18.06.2024 року (125-128).

05.08.2024 року представник позивача Ткаченко М.М. через систему «Електронний суд» подала до суду клопотання про долучення доказів, а саме виправлену заявку на надання юридичної допомоги № 794 від 05.01.2024 року (а.с. 137-139).

05.08.2024 року розгляд справи відкладено на 03.09.2024 року, у зв`язку із клопотанням представника відповідача та представника позивача.

03.09.2024 року розгляд справи відкладено на 25.09.2024 року о 10-00 год., у зв`язку із зайнятістю судді Вітківського М.О. у кримінальному процесі (а.с. 149).

21.10.2024 року представником відповідача адвокатом Антіховичем В.В. подано через систему «Електронний суд» клопотання про витребування доказів (а.с. 168-175).

05.11.2024 року ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області витребувано від Акціонерного Товариства «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д) наявні відомості стосовно звернення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про шахрайські дії з його банківською карткою № НОМЕР_2 та інформацію щодо результатів розгляду такого звернення. Крім того, витребувано у позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» для огляду в судовому засіданні оригінали:

- Договору про надання фінансових послуг №137 «Стандартний» від 03.04.2021 року;

- Додатку №1 до Кредитного договору Заяву-Анкету (для отримання кредиту);

- Додатку №2 до Кредитного договору Графік платежів;

- Додатку №3 до Кредитного договору Паспорт споживчого кредиту;

- Повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані;

- Лист ТОВ ФК «Вей фор пей» від 01.02.2024 року;

- Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року з всіма додатками;

- Договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року з усіма додатками (а.с. 180-184).

02.02.2024 року представник позивача Ткаченко М.М. через компанію «Нова пошта», на виконання ухвали суду від 05.11.2024 року, зважаючи на значну віддаленість суду, у зв`язку з воєнними діями, загрозою ракетних ударів, надіслала до суду нотаріально завірені копії витребуваних документів та оригінал договору про надання фінансових послуг № 137 «Стандартний» від 03.04.2021 року у форматі .pdf. Крім того, щодо надання Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року пояснила, що такий договір у позивача відсутній, оскільки позивач не є його стороною (а.с. 190-228).

11.12.2024 року Акціонерним Товариством «ПриватБанк», на виконання ухвали суду від 05.11.2024 року, надано відповідь про те, що клієнт ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про шахрайські дії з його банківською карткою № НОМЕР_2 не звертався, розгляд такого питання не проводився (а.с. 233).

11.02.2025 року в судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр» Змієвська Т.П. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові та письмових поясненнях. Вказала, що відповідач намагається маніпулювати нормами права з метою уникнення відповідальності. Просила прийняти надані нотаріально завірені копії витребуваних документів, пояснила, що витребовувані оригінали договорів постійно витребовуються в межах інших судових справ, тому надіслати їх не має можливості. Однак, якщо надати їх критично необхідно, то позивач надасть їх.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Антіхович В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог. Підтримав позицію, викладену у відзиві на позов. Крім того, вказав, що з приводу шахрайських дій відповідач звертався за допомогою до адвоката, який станом на сьогодні помер, тому у сторони відповідача немає доказів на підтвердження вказаного. Крім того, вважає, що надання позивачем замість оригіналів документів нотаріально завірених копій є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки не відповідають нормі закону. Також вказав, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Строк кредитування, вказаний у договорі, становив 17 днів, проценти за користування кредитом 1020,00 грн.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 137 «Стандартний», та відповідачу надано кредит у розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з орієнтовним терміном повернення 17 днів, зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом (а.с.06-12, 227).

Відповідно до графіку платежів, що є додатком № 2 до кредитного договору, сума кредиту за договором 3000,00 грн; проценти за користування кредитом 1020,00 грн (а.с. 09).

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, що підтверджується листом від 01.02.2024 року ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та випискою по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 за період з 02.04.2021 року по 18.06.2024 року, наданою на виконання ухвали суду від 01.07.2024 року (а.с. 12, 125, 198).

Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором перед первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування», 19.04.2021 року було сплачено відсотки в розмірі 1020,00 грн (а.с. 12 зворот 14).

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до позичальників, зокрема і за договором № 137 від 03.04.2021 року (а.с. 17-22).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року, загальна заборгованість боржника ОСОБА_1 складала на час відступлення права вимоги 22740,00 грн (а.с. 22).

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі, за кредитним договором № 137 від 03.04.2021 року (а.с. 23-29, 202-225).

Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року загальна заборгованість боржника ОСОБА_1 складала вже 51 042,30 грн (а.с. 29, 199-201).

Згідно із розрахунком заборгованості ОСОБА_1 станом на 08.03.2024 року має заборгованість в розмірі 51042,30 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 48042,30 грн. (а.с. 16).

Разом з тим, позивач враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності прохає стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30 415,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту-3000,00 грн, заборгованість за відсотками 27415,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», вказані договори прирівнюються до укладених в письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 137 «Стандартний».

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону ОСОБА_1 .

Доказів на спростування факту укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано, твердження про вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_1 під час розгляду справи не підтверджуються витребуваними доказами.

Таким чином, вказаний договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора V8, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений позичальником, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатор відповідача, що і є її безпосереднім підписом.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

ТОВ «Коллект Центр» на підставі Договору про відступлення права вимоги від 10.03.2023 року, набуло статус нового кредитора за вказаним кредитним договором та отримало право вимоги до відповідача відносно заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Судом встановлено, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за кредитом не виконав ані перед первісними кредиторами, ані перед фактором - ТОВ «Коллект Центр», яке набуло право вимоги за відповідним кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги.

Крім того, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 17 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 17 днів.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект Центр» посилається на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого прострочення за кредитним договором.

Таким чином, за неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Коллект Центр» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 17 днів. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 17 днів, починаючи з дня укладення договору.

Таким чином, враховуючи, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 17 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту, а договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 1020,00 грн, суд приходить до висновку, що саме 1020,00 грн процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити вимоги позивача, а саме: стягнути заборгованість за договором № 137 «Стандартний» від 03.04.2021 року у розмірі 4 020 (чотири тисячі двадцять) грн 00 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір відповідно до платіжної інструкції від 19 березня 2024 року в розмірі 3 028 грн (а.с. 01).

Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача, в розмірі 400 (чотириста) грн 30 коп. (4020,00 грн./30415,00 грн. х 100% = 13,22%, 3028,00 грн. х 13,22% = 400,30 грн.) на користь позивача ТОВ «Коллект Центр».

Крім того, частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Порядок розподілу інших судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 2 якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» належить стягнути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1189 (одна тисяча сто вісімдесят дев`ять) грн 80 копійок (9000,00 грн*13,22%=1189,80 грн).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 274, 279, 259, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) заборгованість за кредитним договором № 137 від 03.04.2021 року в розмірі 4 020 (чотири тисячі двадцять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306), судовий збір у сумі 400 (чотириста) грн 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306), понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1189 (одна тисяча сто вісімдесят дев`ять) грн 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (16.08.2021).

Суддя М. О. Вітківський