ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/784/24Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А.
Провадження № 22-ц/817/85/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

cуддів - Храпак Н.М., Костіва О.З.

за участю секретаря - Панькевич Т.І.,

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №602/784/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Пузін Денис Миколайович на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2024 року (ухвалене суддею Наумчуком В.А.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - ТОВ "Бізнес Позика") звернулося до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11 грудня 2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, уклали Договір № 482831-КС-001 (далі - Кредитний договір), за умовами якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 38 000,00 грн. строком на 24 тижні із сплатою за користування кредитом 1.1494079 % за кожен день користування кредитними коштами.

Кредитним договором було обумовлено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредитних коштів згідно графіку платежів.

Однак всупереч умовам Кредитного договору, відповідачка не виконала свого зобов`язання, внаслідок чого у неї перед Товариством виникла заборгованість станом на 25.07.2024 року в розмірі 125 740,59 грн., з яких: 37 563,22 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 87 949,05 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 228,32 грн. - сума прострочених платежів за комісією.

У зв`язку з наведеним, просили стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за Договором № 482831-КС-001 про надання кредиту від 11.12.2023 року в розмірі 125 740,59 грн., з яких: 37 563,22 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 87 949,05 грн. - сума прострочених платежів по процентам; 228,32 грн. - сума прострочених платежів за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Пузін Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Посилається на те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 87949, 05 грн. не є співмірною сумі кредиту - 37563, 22 грн., оскільки розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" та суперечить принципам розумності, добросовісності, та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника.

Вказує на те, що позивач не мав права нараховувати у період дії в Україні воєнного стану позичальнику, який мав прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, 3% річних та інфляційні втрати, оскільки відповідно до п.18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України відповідач звільнений від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання сторони не з`явилися без поважних причин, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» () 11.05.2017 року було зареєстроване як фінансова установа та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту зі строком дії до 14.03.2024 року. У зв`язку з переоформленням ліцензії 14.03.2024 року Національним банком України видано Товариству нову ліцензію на діяльність фінансової компанії (надання коштів та банківських металів у кредит) без обмеження строку дії. Наведене вбачається із копій свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК№880 від 06.04.2017 року, розпорядження № 1593 від 11.05.2017 року «Про видачу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, повідомлення про переоформлення ліцензії, а також інформації, що міститься у Комплексній інформаційній системі Національного Банку України на офіційній сторінці НБУ за адресою в мережі Інтернет: https://kis.bank.gov.ua/ (а.с.33, 35, 37, 38).

На момент укладення договору - 11.12.2023 року позивач був фінансовою установою і мав чинну ліцензію щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до копії анкети клієнта (витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи, у грудні 2023 року через офіційний веб-сайт ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (https://bizpozyka.com), що є у вільному доступі в мережі Інтернет, ОСОБА_1 подала заявку на отримання кредиту, у якій вказала номер свого поточного (карткового) рахунку - НОМЕР_1 та номер телефону - НОМЕР_2 (а.с.49).

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, прийняла пропозицію (оферту) укласти Договір № 482831-КС-001 про надання кредиту в електронній формі та підписала Паспорт споживчого кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір та його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.6-12).

Згідно з пунктом 2.1 укладеного Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 38 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Кредитним договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що строк надання кредиту - 24 тижні до 27.05.2024 року, стандартна фіксована процентна ставка в день 2,00000000, знижена фіксована процентна ставка в день 1,14940790, комісія за надання кредиту- 5 700,00 грн.

Згідно довідок про надання послуг з переказу грошових коштів від 05.08.2024 року, та виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період 11.12.2023 по 27.05.2024 наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання умов Кредитного договору Товариство надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 38 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку відповідачки № НОМЕР_1 (а.с.32, 81-85).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом та довідки про стан заборгованості ОСОБА_1 за Договором №482831-КС-001 про надання кредиту від 11.12.2023 року, ОСОБА_1 в період з 11.12.2023 року по 27.05.2024 року сплатила на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» грошові кошти в загальній сумі 24 544,13 грн., з яких позивач згідно з умовами Кредитного договору зарахував: 436,78 грн. у погашення тіла кредиту, 5 471,68 грн. у погашення комісії за видачу кредиту, 18 635,67 грн. у погашення нарахованих процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 27.05.2024 (дату закінчення дії Кредитного договору) утворилася заборгованість в загальній сумі 125 740,59 грн., з яких: 37 563,22 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 87 949,05 грн. - сума прострочених платежів по процентам; 228,32 грн. - сума прострочених платежів за комісією (а.с.14-16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їхньої обґрунтованості.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

З огляду на встановлені фактичні обставини даної справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту, комісії та процентів, оскільки він здійснений позивачем відповідно до умов укладеного Кредитного договору та чинного законодавства, з урахуванням фактичних оплат, здійснених відповідачкою, а суми процентів за користування кредитом нараховані у період дії Кредитного договору (з 11.12.2023 року по 27.05.2024 року).

Водночас відповідачем не надано жодних доказів на спростування правильності розрахунку заборгованості позивача, зокрема не подано власного розрахунку.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення, є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам ЗУ "Про захист прав споживачів".

Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на порушення статті 18 Закону України ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення цього питання в межах даної справи є неможливим.

Позовних вимог про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України ТОВ "Бізнес Позика" не пред`являло, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка звільнена від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України в період дії в Україні воєнного стану, є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді:

Костів О.З.

Храпак Н.М.