Справа № 183/1191/22
№ 2/183/2347/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Губиниської селищної ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

за участю представника відповідача ОСОБА_4 ,

третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

У березні 2022 року орган опіки та піклування Губиниської селищної ради, в інтересах дитини ОСОБА_5 , звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_6 , в якому просить:

- позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 ;

- стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше частки прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на території Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради, за адресою: с. Миколаївка, вул. Кривошеї, 21-а, проживає малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виховується дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бабою ОСОБА_3 , 1954 р.н.

ОСОБА_2 звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Губиниської селищної ради із заявою щодо доцільності позбавлення батьківських прав його доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків.

Вивчивши документи додані до заяви було встановлено, що ОСОБА_6 дійсно є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 30.05.2012 року. Згідно довідки виконкому Миколаївської сільської ради № 952 від 24.05.2016 року ОСОБА_6 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , але фактично там не проживає. Згідно довідки Миколаївського старостинського округу № 1224 від 17.12.2021 року, виданої на підставі акту від грудня 2021 року, складеного депутатом Губиниської селищної ради Селезньовою О.М. та затверджено старостою Миколаївського старостинського округу - Лимар Т.В., в присутності сусідів: ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 в тім, що громадянка ОСОБА_6 з 2016 року зареєстрована та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З 2016 року ОСОБА_6 не приймає ніякої участі у вихованні свого сина, не піклується про стан його здоров`я, не цікавилась успіхами у його навчанні, не надавала матеріальну допомогу на утримання сина, тим самим самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.

Батько дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно довідки слідчого відділу Кіровського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області про початок досудового розслідування 11.10.2014 року знаходиться в розшуку (у вересні 2011 року пішов з дому та не повернувся). Служба у справах дітей Губиниської селищної ради звернулась до начальника Дніпропетровського районного управління поліції з клопотанням про надання інформації про результат досудового розслідування по кримінальному провадженню №0004024, відкритого за заявою гр.. ОСОБА_6 , про вжиття заходів по розшуку її чоловіка. Станом на 09.03.2022 року жодної інформації та/або довідок у відповідь не надходило. З вересня 2011 року жодної інформації про місце перебування громадянина ОСОБА_9 або засобів зв`язку з ним немає.

Малолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із дідом гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бабою гр.. ОСОБА_3 , 1954 р.н., які утримують дитину за власні кошти, дбають про здоров`я дитини, контролюють навчальний процес та займаються його вихованням, згідно довідки № 411 від 15.12.2021 року та характеристики Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради.

Беручи до уваги висновок Служби у справах дітей Губиниської селищної ради № 29 від 13.01.2022 року, на засіданні виконавчого комітету Губиниської селищної ради було прийнято рішення № 18 від 24.01.2022 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені обставини стали підставою для звернення саме органу опіки та піклування до суду з цим позовом ще у 2022 році.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23 березня 2022 року відкрите провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. (а.с. 30).

Ухвалою суду від 30 травня 2022 року залишено без розгляду позов органу опіки та піклування в частині пред`явлених вимог до ОСОБА_9 (а.с. 41).

Ухвалою суду від 30 травня 2022 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 42).

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 17 червня 2022 року позов задоволено (а.с. 45-50).

Ухвалою суду від 19 липня 2022 року виправлено писку у рішенні (а.с. 52).

Ухвалою суду від 07.11.2022 року виправлено описку у рішенні (а.с. 58).

Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року замінено сторону виконавчого провадження (а.с. 73-74).

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 89).

Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року скасоване заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року (а.с. 96-99).

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року закінчене підготовче судове засідання.

Позиція сторін в судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача - адвокат Маймор А.В. в судовому засіданні позов не визнала, звернула увагу на ту обставину, що орган опіки, в даному випадку діє зовсім не в інтересах неповнолітньої дитини. Так, дійсно її довіритель, за попередньою домовленістю зі своїми батьками, залишила проживати свого сина разом з ними, оскільки після того, як у неї було втрачене житло в м.Дніпро, змушена була вживати заходів задля працевлаштування та отримання доходів. Дитина залишилася проживати в с.Миколаївка разом з дідусем та бабусею, а вона виїхала за межі України спочатку до Республіки Польщі, а потім до Німеччини, де має постійний та достатній дохід. Протягом всього цього часу ОСОБА_6 постійно спілкувалася з дитиною, надсилала кошти та одяг. Дійсно між нею та батьками виникли непорозуміння з приводу виховання сина, однак жодним чином це не могло бути підставою для позбавлення батьківських прав, адже жодних винних протиправних дій щодо своєї дитини вона не вчинила, не притягувалася ні до кримінальної відповідальності, ні до адміністративної відповідальності. Той розрахунок аліментів, який представник позивача надав до висновку від 14.02.2025 року виник при виконанні заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яке скасоване, і жодним чином така заборгованість не може бути покладена в основу рішення про позбавлення батьківських прав. Наразі матір дитини дійсно бажає та вживає всіх заходів для об`єднання із сином, має намір забрати його до Німеччини, де він буде забезпечений житлом та матиме змогу продовжувати навчання, а вона матиме можливість безпосередньої участі у вихованні, утриманні сина, його розвитку, підготовки до самостійного життя тощо.

Треті особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову органу опіки та піклування, вважали, що об`єднання сина та матері, хоча і за межами України, буде відповідати, перш за все, інтересам самого неповнолітнього.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є матір`ю малолітньої неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повторного свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 30.05.2012 року (а.с. 8).

Батько дитини ОСОБА_9 помер на території АРК (а.с. 92).

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Суду надано копію характеристики учня 7-Б класу Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідності до якої навчанням та вихованням ОСОБА_5 займаються бабуся ОСОБА_3 та дідусь ОСОБА_2 . Вони завжди цікавляться навчанням та поведінкою онука в школі, відвідують батьківські збори. ОСОБА_5 прислухається до їх порад, допомагає вдома по господарству. Мати ОСОБА_6 не цікавиться життям та навчанням сина, зі слів бабусі, не допомагає у забезпеченні син шкільним приладдям та одягом. (а.с. 10)

Суду надано копію акту, складеного депутатом Губиниської селищної ради Слезньовою Оксаною Миколаївною, в присутності сусідів ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 в тім, що гр. ОСОБА_6 з 2016 року зареєстрована та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.12-13)

Суду надано копію довідки-характеристики № 1223 від 17.12.2021року, виданої Миколаївським старостинським округом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до якої ОСОБА_3 разом з чоловіком займаються вихованням онуків з самого народження, трудолюбиві, доброзичливі, приділяють багато уваги вихованню дітей, створюють всі умови для проживання, навчання та розвитку онуків.(а.с. 19).

Згідно характеристик на учня Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради саме опікуни, тобто бабуся та дідусь приділяють особливу увагу онукові, а матір не цікавиться його життям (а.с. 129, 130 зворотна сторона).

Згідно висновку Служби у справах дітей Губиниської селищної ради № 29 від 13.01.2022 року, на засіданні виконавчого комітету Губиниської селищної ради було прийнято рішення № 18 від 24.01.2022 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », Виконавчий комітет служби у справах дітей Губиниської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24)

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні була з`ясована думка малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній надав суду пояснення про те, що бажає поїхати до матері. З повагою ставиться до своїх дідуся та бабусі, він дійсно з ним проживав протягом тривалого часу, однак наразі усвідомлює, що матір в його житті приймає активну участь, допомагає йому, постійно спілкується в телефонному режимі, цікавиться його життям. ОСОБА_5 не бажає, щоб його матір була позбавлена батьківських прав.

У постанові КЦС ВС від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вирішуючи спори такої категорії, суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків.

У даному випадку органом опіки та піклування, який ініціював позов саме в інтересах неповнолітньої дитини, та підтримував його після скасування заочного рішення, не доведено жодної винної поведінки відповідачки по відношенню до своєї неповнолітньої дитини.

ОСОБА_6 не притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Наявність заборгованості по аліментам, яку, позивач врахував при складенні висновку органу опіки та піклування від 14.02.2025 року не може бути врахована судом, як доказ ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо утримання своєї дитини, оскільки така заборгованість нарахована на підставі рішення суду (заочного), яке скасоване, внаслідок чого закрите виконавче провадження.

Наявність такої заборгованості не тягне юридичних наслідків для відповідача.

Тим більше, в судовому засіданні треті особи, та сам неповнолітній надали пояснення про те, що матір дитини систематично надавала кошти на утримання сина.

При цьому, варто звернути увагу на висновок, який зроблено в постанові КЦС ВС від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21, якою передбачено, що відповідач має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Вирішуючи дж питання тягаря доказування взагалі, слід увагу на позицію, висловлену в постанові КЦС ВС від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18. Вона полягає в тому, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

В постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 КЦС ВС вказав, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати в майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

У даному випадку суду доведено, що відповідач ОСОБА_6 , заперечуючи проти позову через свого представника висловила, як бажання турбуватися про дитину, так і бажання опікуватися нею в подальшому, і лише сам по собі факт її проживання за межами України не може бути підставою для позбавлення її такого права.

Навпаки, за межами України, нею створені всі умови для подальшого проживання дитини разом з нею, для продовження його навчання тощо. Вона наразі має офіційний, стабільний достатній дохід, винаймає житло, в якому може проживати дитина.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Варто звернути увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанова КЦС ВС від 2 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19).

Аналіз поданих позивачем доказів не дає суду беззаперечних, безсумнівних доказів свідомого ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ситуація, яка склалася, дає суду підстав вважати, що між матір`ю дитини та дідусем і бабусею виник міжсімейний конфлікт, в якій дитина опинилася заручником. Усвідомлюючи вагомість вкладу, що внесли бабуся та дідусь в його розвиток, з повагою ставлячись до них, ОСОБА_5 , який досяг 14 років і має право самостійно звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, свідомо висловлює бажає проживати з матір`ю, та готовий нести труднощі, які можуть виникнути поза межами України.

Натомість орган опіки та піклування, всі спроби матері, направлені на спільне проживання з дитиною, де вона зможе повноцінно займатися його вихованням та розвитком, розцінює, як введення дитину в оману, з метою його переїзду до Німеччини, з посиланням на ст. 149 КК України, якою визначено покарання за торгівлю людиною.

На думку, суду такі висновки органу опіки та піклування є хибними, нічим не підтверджені, і жодним чином не захищають інтереси дитини, більш того, виходять за межі повноважень органу опіки та піклування.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст.ст. 12, 13, 80, 89, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити органу опіки та піклуванню Губиниської селищної ради у задоволенні позову до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення виготовлене 20 лютого 2025 року.

Суддя Сорока О.В.