Справа № 351/2665/23
Номер провадження №2/351/41/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Боднарук О.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Снятині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 22.01.2023 о 13:10 год. в с. Вовчківці, АД Н-10 Стрий-Чернівці 186 км 700 м, відбулося ДТП за участю автомобілів марки «ВАЗ 21061», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який належить ОСОБА_4 та «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_3 . В результаті ДТП автомобіль під керуванням позивача зазнав значних механічних пошкоджень. Після вчинення ДТП ОСОБА_1 втік з місця ДТП. Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30.03.2023 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. Згідно з Рахунком-фактурою № БА-0001589 від 19 жовтня 2023 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 109 372,70 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім того, внаслідок дій відповідача ОСОБА_1 позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях, хвилюваннях, яких він зазнав внаслідок пошкодження автомобіля. Позивач не зміг вести звичайний спосіб життя, оскільки відчував психологічний дискомфорт, нервозність, порушення сну. Крім того, відповідач після вчинення ДТП втік з місця події і йому довелось прикласти всіх зусиль і сил, щоб допомогти працівникам поліції віднайти правопорушника, що спричинило також додаткові переживання. Будучи учасником бойових дій учасником АТО з 2014 року, а з лютого 2022 року військовослужбовцем ЗСУ, двічі пораненим, після ДТП, яка мала місце 22.01.2023, позивач отримав додаткову психологічну травму. У зв`язку з чим ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та 6 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Кажук В.Б. у судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Петричка О.Є. позов визнали частково, а саме: визнали в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 89 200, 00 грн., моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 6 000, 00 грн.

Вислухавши відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30.03.2023 по справі № 351/441/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400, 00 грн. Постанова набрала законної сили 10.04.2023.

Згідно з цією постановою судом встановлено, що 22.01.2023 о 13:10 год. ОСОБА_1 в с. Вовчківці, АД Н-10 Стрий-Чернівці 186 км 700 м, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21061», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не переконався в безпечності та не надав переваги в русі транспортному засобу «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Крім того, 22.01.2023 о 13:10 год. ОСОБА_1 в с. Вовчківці, АД Н-10 Стрий-Чернівці 186 км 700 м, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21061», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , будучи причетним до ДТП, залишив місце події.

Згідно з висновком № 114-ЗК-24 від 09.12.2024 про вартість збитків завданих транспортному засобу при ДТП, виготовленого ПП ОСОБА_5 , вартість збитків завданих транспортному засобу Citroen C4 Picasso, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП складає 89 200, 00 грн.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу, отриманої ним під час дорожньо-транспортної пригоди, яка завдана, на його думку, діями відповідача. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем ОСОБА_3 подано до суду належні, допустимі та достатні докази завдання йому шкоди відповідачем ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що саме відповідач ОСОБА_1 в момент вчинення ДТП перебував за кермом автомобіля ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та порушивши правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем позивача.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу позивача, а тому з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди відповідач не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду.

Водночас позивачем надано суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив.

Отже, при розгляді цієї справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 шкода завдана саме діями ОСОБА_1 , а також встановлений розмір цієї шкоди, який підтверджений висновком експерта, а тому суд вважає, що позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, підлягає частковому задоволенню у сумі 89 200, 00 грн.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У позовній заяві позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду тим, що він зазнав сильних душевних страждань та хвилювань з приводу пошкодження його транспортного засобу, які позначили негативні зміни в його житті. Позивач не зміг вести звичайний спосіб життя, оскільки відчував психологічний дискомфорт, нервозність, порушення сну. Крім того, відповідач після вчинення ДТП втік з місця події і йому довелось прикласти всіх зусиль і сил, щоб допомогти працівникам поліції віднайти правопорушника, що спричинило також додаткові переживання.

Проте, на підтвердження вказаних обставин, а саме завдання моральної шкоди у такому вигляді, як зазначено у позові, позивачем не надано суду жодного доказу.

Водночас, на думку суду, позивач поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його майна, результатом якої стало пошкодження його транспортного засобу на значну суму та неможливість використання цього транспортного засобу у звичному режимі тривалий час. Вищевказані прояви душевних страждань є типовими для будь-якої звичайної людини, майно якої було пошкоджено на значну суму та яка має змінити свій нормальний уклад життя для здійснення заходів з приводу відновлення пошкодженого майна та здоров`я. Наявність у позивача цих душевних страждань є очевидною.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача в даному випадку буде сума в розмірі 10 000 грн., що враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача і відповідає принципу співмірності.

Отже, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Щодо вирішення питання про стягнення судового збору суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій, а тому враховуючи, що судом позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 992,00 грн.

Щодо вимоги позивача про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Отже, до складу витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання йому правничої допомоги, оскільки згідно із свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 000996 від 29.10.2014, виданого Радою адвокатів Івано-Франківської області, адвокат Кажук Василь Богданович має право на заняття адвокатською діяльністю. 05.10.2023 адвокат Кажук В.Б. уклав з позивачем договір про надання правової допомоги у цій справі, а згідно з актом виконаних робіт позивачу надана правова допомога на суму 6 000 грн. Оплата позивачем вказаних витрат підтверджується квитанцією № 78 від 19.10.2023.

Відповідно до п. 107-111 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

За таких обставин, суд вважає розмір витрат на правову допомогу розумним, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а тому зазначені у позовній заяві витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 у повному обсязі у сумі 6 000, 00 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суму в розмірі 89200 (вісімдесят дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суму в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Іван ПОСОХОВ