Провадження № 2/205/1160/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Дніпроважмаш», просив суд: стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в сумі 51 219,91 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2024 року по 24.09.2024 року включно в розмірі 40 403,92 грн., на відшкодування завданої моральної шкоди 3 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що з 22.08.2011 року по 29.07.2024 року він працював у АТ «Дніпроважмаш». Під час перебування у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але виплачена частково за травень, червень, липень 2024р. Заробітна плата за травень 2024р. 17 117 грн., червень 2024р.- 4 598,36 грн., липень 2024р. 29 504,55 грн. залишилась не виплаченою. Всього заборгованість по заробітній платі на день подання позовної заяви до суду становить 51 219,91 грн.(з урахуванням податків та обов`язкових платежів) 29 липня 2024 року позивач був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Також з відповідача підлягає примусовому стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та моральна шкода. Так, позивача було звільнено 29.07.2024 року, а тому, з урахуванням вимог п.п. 2,3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, розмір середньоденної заробітної плати має бути обчисленим, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тоб-то за травень-червень 2024 року. Розмір середнього заробітку за весь час затримки з 30.07.2024р. (наступний день після звільнення) по 24.09.2024 року (день подання позову до суду). Відповідно до розрахункових листів за травень-червень 2024р. загальна сума заробітної плати становить 42 403,26 грн. (за травень 2024р 29 657,36 грн., за червень 2024р. 12 745,90 грн.) Середньоденний заробіток позивача складає 986,12 гривень (42 403,26 гривень - сума заробітної плати за травень червень 2024 року поділити на 43 робочі дні (за травень - червень 2024 року). Кількість робочих днів затримки за період з 30.07.2024 року становить 41 день, а саме у: липні 2024р. - 2 дня; серпень 2024 року - 22 дня; вересень 2024 року - 17 днів. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2024р. по 24.09.2024 року становить 40 403,92 грн., що визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки (986,12 грн. х 41 день = 40 403,92 грн). Заробітну плату позивач не отримував протягом 3 місяців. Саме через затримку по виплаті заробітної плати позивач змушений був звільнитися. У зв`зку зі значною затримкою заробітної плати позивач відчув моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на харчах, одязі. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Тому вважаю, що незаконними діями відповідача йому було нанесено моральну шкоду, яку позивач оцінив у 3000 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.11.2024 року, сторона відповідача подала до суду відзив, відповідно якого просить суд зменшити розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з тяжкою ситуацією на підприємстві та відмовити у задоволені вимог щодо стягнення моральної шкоди. Так, ОСОБА_1 було звільнено з підприємства 29.07.2024 наказом №844/к/тр. При звільненні йому було нараховано до випалти 57 505,91 грн. (у тому числі компенсація за 52 дня невикористаної відпустки). Підприємство вже декілька років знаходиться у скрутному фінансовому стані, внаслідок кризових явищ у металургійній галузі, які виникли ще до початку пандемії короно вірусної хвороби, та значно посилились внаслідок введення карантинних заходів. Після початку війни ситуація стала ще гіршою. Багато продукції було раніше відвантажено підприємствам, які знаходяться на окупованих територіях. За таких умов з випалтою нарахованої суми виникла затримка, але товариство по можливості погашало заборгованість, яка остаточно була випалчена 30.10.2024 р. Щодо моральної шкоди, вважа що за наявних фактичних обставин підстави для її стягнення відсутні.

06.11.2024 року сторона позивача подала заяву про зміну предмету позову. Зазначивши, що станом на час подання заяви про зміну предмета позову заборгованість по заробітній платі відсутня. Проте затримка розрахунку сталася саме з вини відповідача. Розмір середнього заробітку за весь час затримки з 30.07.2024р. (наступний день після звільнення) по 25.10.2024 року (день повного погашення заборгованності). Відповідно до розрахункових листів за травень-червень 2024р. загальна сума заробітної плати становить 42 403,26 грн. (за травень 2024р 29 657,36 грн., за червень 2024р. 12 745,90 грн.) Середньоденний заробіток позивача складає 986,12 гривень (42 403,26 гривень - сума заробітної плати за травень червень 2024 року поділити на 43 робочі дні (за травень - червень 2024 року). Кількість робочих днів затримки за період з 30.07.2024 року становить 60 днів, а саме у: липні 2024р. - 2 дня; серпень 2024 року - 22 дня; вересень 2024 року - 17 днів, жовтень 19 днів. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2024р. по 25.10.2024 року становить 59 167,20 грн., що визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки (986,12 грн. х 60 день = 59 167,20 грн). Таким чином, допущення відповідачем з його вини невиплати звільненому працівникові ОСОБА_1 сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а тому відповідач зобов`язаний виплатити позивачу його середній заробіток за час затримки в межах позовних вимог, у розмір 59 167,20 гривень. Незаконними діями відповідача, позивачу також була завдана моральна шкода у розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2024 року клопотання ОСОБА_1 , в особі представника: адвоката Присенко О.Г. про заміну первісного відповідача на належного відповідача - задовольнити. У цивільній справі єдиним унікальним номером 205/12830/24 замінити первісного відповідача: Публичне Акціонерне Товариство "Дніпроважмаш" (ЄДРПОУ 00168076, юридична адреса: 49000, місто Дніпро, Сухий острів, будинок 3) - на належного відповідача: Акціонерне Товариство "Дніпроважмаш" (ЄДРПОУ 00168076, юридична адреса: 49000, місто Дніпро, Сухий острів, будинок 3). Заяву ОСОБА_1 , в особі представника: адвоката Присенко О.Г. про зміну предмету позову - задовольнити, прийнявши її до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, матеріали справи місять заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги просили задовольнити.

Представник відповідача АТ «Дніпроважмаш» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності сторін.

Суд, взявши до уваги позицію позивача та його представника, позицію відповідача, дослідивши письмові докази у справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22.08.2011 року працював на посаді землеробом 3 розряду формовочної ділянки чавунолітейного цеху у АТ «Дніпроважмаш».

Відповідно Наказу №844/к/тр від 29.07.2024 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням.

Згідно довідки АТ «Дніпроважмаш» №65 від 31.10.2024 року, щодо нарахувань ОСОБА_1 при звільнення, зазначено: заробітна плата за травень 2024 р. сума до сплати 14 324,51 грн.; заробітна плата за червень 2024 р. сума до сплати 10 260,45 грн.; заробітна плата за липень 2024 р. сума до сплати 7 240,19 грн.; компенсація за невикористану відпустку (52 дні) сума до сплати 25 680,76 грн. Загалом сума до сплати становила 57 505,91 грн. Нараховані кошти перераховані на картковий ОСОБА_3 в АТ «РАДАБАНК». Середній заробіток за годину складає 149,70 грн., середній заробіток за робочу зсіну складає 1 646,70 грн., середній заробіток за місяць складає 25 523,85 грн. (а.с. 38).

Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за 6 (шість) місяців.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116 , 117 , 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати ( основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні ) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Відповідно Довідки АТ Дніпроважмаш за №65 від 31.10.024 року, зазначено, що при звільненні ОСОБА_1 були нараховані суми до сплати: заробітна плата за травень 2024 р. сума до сплати 14 324,51 грн.; заробітна плата за червень 2024 р. сума до сплати 10 260,45 грн.; заробітна плата за липень 2024 р. сума до сплати 7 240,19 грн.; компенсація за невикористану відпустку (52 дні) сума до сплати 25 680,76 грн. Загалом сума до сплати становила 57 505,91 грн.

Нараховані кошти перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ «РАДАБАНК», останній платіж яких був здійснений 30.10.2024.

При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд керується постановоюКабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розд. IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено.

Середньо денний заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків становить 986,12 грн.

Оскільки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки за період з 30.07.2024 по 25.10.2024 є підставною.

Суд вважає, що середня заробітна плата за період затримки (з 30.07.2024р. по 25.10.2024) у розмірі 59 167,20 грн. (986,12 грн.*60 робочих днів), без утримання податків й інших обов`язкових платежів, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги в даній частині є обґрунтованим та підлягаються задоволенню.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з того, що діями відповідача дійсно порушені трудові права позивача, а також право власності позивача на кошти, які йому належать у якості оплати праці, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, та враховує тривалість періоду, за який утворилась заборгованість, розмір цієї заборгованості, обставини, що призвели до відсутності розрахунку з позивачем, тому вважає необхідним задовольнити позов щодо стягнення моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позов задоволено частково, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282, 289, 430 ЦПК України, суд ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» (місцезнаходження: м. Дніпро Дніпропетровської області, вулиця Сухий Острів, 3, ідентифікаційний код юридичної особи: 00168076) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 59 167 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто шістдесят сум) грн. 20 коп. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на користь ОСОБА_1 судовий збір 968,96 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено в повному обсязі 20 лютого 2025 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва