Справа № 158/2929/24
Провадження № 2/686/1483/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді - Дем`янова Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання - Ткаченко Л.Г.,

позивача ОСОБА_1

та її представника - адвоката Квятковського Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Цуманської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.

До Ківерцівського районного суду Волинської області 17.09.2024 надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Цуманської селищної ради про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою указаного суду від 01.10.2024 справу передано за підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

В обґрунтування поданого позову позивачем зазначено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача, які перебували у шлюбі , народився син ОСОБА_3 . Указані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.06.2023.

Як зазначає позивач, після розлучення у листопаді 2017 року відповідач жодного разу не бачив сина, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується із ОСОБА_4 взагалі.

Відповідно до довідки Холоневицького ліцею від 03.09.2024р. №14 ОСОБА_2 участі у вихованні сина ОСОБА_3 не бере, не відвідує батьківські збори, не цікавиться життям сина.

Зі змісту актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.04.2024 та від 27.08.2024 слідує, що позивач проживає разом із сином ОСОБА_4 , 2015р.н., у будинку АДРЕСА_1 .

На підставі викладених обставин, позивач вважає, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, його життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто самоусунувся від його виховання та утримання.

Із врахуванням викладених обставин, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви за викладених у позовній заяві обставин. Представник позивача надав пояснення, які аналогічні тим, що містяться у самій позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що із відповідачем спілкується час від часу в телефонному режимі, саме у такий спосіб вона повідомила відповідача про наявність указаної цивільної справи. На скільки відомо позивачеві, ОСОБА_2 наразі перебуває закордоном, точна адреса фактичного проживання їй не відома. Як зазначила позивачка, основною метою позбавлення батьківських прав є те, що вона хоче, щоб син ОСОБА_3 офіційно був усиновлений її теперішнім чоловіком та перебував на спільному прізвищі із вітчимом. Із врахуванням наявності у теперішнього чоловіка статусу учасника бойових дій, хоче щоб дитина мала певні пільги у майбутньому. Зазначила, що відповідач не заперечує проти цього, у зв`язку із цим і подала позовну заяву до суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву не скористався. Про причини неможливості з`явитися суд не повідомляв.

Разом з тим, 12.12.2024 на адресу суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі та вважав за недоцільне фіксування судового процесу технічними засобами.

Від представника Служби у справах дітей Цуманської селищної ради на адресу суду 24.01.2025 надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Згідно наданого висновку третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.

Тією ж ухвалою суду зобов`язано Службу у справах дітей Цуманської селищної ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.12.2024 на адресу суду відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі та вважав за недоцільне фіксування судового процесу технічними засобами.

24.01.2025 на адресу суду від Служби у справах дітей Цуманської селищної ради надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 05.02.2025 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

12.02.2025 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копій нотаріально завірених пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яке судом задоволено та приєднано до матеріалів справи указані письмові докази.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У ситуації, що розглядається, суд прийшов до висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народився син ОСОБА_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції здійснено відповідний актовий запис №3617 від 26.12.2015. Указані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.12.2015. Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

21.11.2017 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано. Указані обставини підтверджуються копією рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.11.2017 у цивільній справі № 686/20102/17.

Судом також встановлено те, що позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 фактично проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Указані обставини підтверджуються копіями актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.04.2024 та від 27.08.2024.

Також судом встановлено що позивач у справі ОСОБА_1 не стягувала у примусовому порядку із ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

Відповідно до довідки Холоневицького ліцею Цуманської селищної ради від 03.09.2024 №14 ОСОБА_2 , біологічний батько дитини, участі у її вихованні не бере, не відвідує батьківські збори, не цікавиться життям сина, участі у вихованні дитини не бере, батьківські збори не відвідує, безпосереднього контакту з ним немає.

Відповідно до нотаріально посвідчених пояснень, які надані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виховання, догляд та забезпечення своєї дитини - ОСОБА_9 здійснює мати спільно із її теперішнім чоловіком ОСОБА_10 . Батько дитини не цікавиться життям свого сина, не надає коштів на його утримання, не спілкується з ним та взагалі не приймає ніякої участі у його вихованні.

Зі змісту наданого органом опіки та піклування Цуманської селищної ради Луцького району Волинської області висновку від 31.12.2024 № 216 встановлено, що органом опіки та піклування не отримано інформації, яка підтверджує винну поведінку батька, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини, попередження його про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Також органом опіки та піклування не отримано підтвердження того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав змінить життя дитини на краще. Як зазначає орган опіки та піклування, ухилення від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини. Таких обставин в ході розгляду питання та підготовки висновку органом опіки та піклування не встановлено. Як зазначено у висновку, відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину.

У зв`язку із встановленими обставинами у справі орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 .

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 є відносини, які пов`язані із позбавленням батьківських прав (сімейні правовідносини).

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (указані правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.04.2020 у справі

№ 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 12.09.2023 у справі № 213/2822/21.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що на її утриманні знаходиться син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком указаної дитини є відповідач у справі ОСОБА_2 , а також те, що батько дитини проживає окремо від них.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав батька малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , посилається на те, що він не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, не забезпечує його фінансово, не турбується про його повноцінний розвиток, натомість повністю усунувся від участі у його житті.

Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстав для відступлення від вказаних висновків Верховного Суду немає, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

За результатами судового розгляду справи, із врахуванням пояснень представника позивача щодо підстав для задоволення позову, досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

З наявних у справі доказів, у тому числі із висновку органу опіки та піклування Цуманської селищної ради вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з батьком сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав.

Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків.

Судом не встановлено за результатами розгляду справи про позбавлення батьківських прав обставин гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки фактичні взаємовідносини між сином та батьком дійсно створюють певні труднощі у налагодженні стосунків, однак це не свідчить про те, що батько усувається від виховання та утримання свого сина, не цікавиться його життям та навпаки бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Встановлені судом обставини у справі не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Та обставина, що ОСОБА_2 на даний час не спілкується із сином, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, із врахуванням тієї обставини, що відповідач наразі знаходиться за межами України.

Суд критично оцінює ксерокопію заяви, яка скерована на електронну адресу суду без її підписання електронним цифровим підписом, виконану від імені ОСОБА_2 про визнання позовних вимог, оскільки суд у передбаченому законом порядку не зміг встановити в ході судового розгляду справи ким саме виконана указана заява та чи відповідає вона волевиявленню батька малолітнього ОСОБА_3 .

Суд зауважує про те, що за місцем своєї реєстрації, згідно повідомлень поштових відправлень, відповідач відсутній, встановити дійсне місцезнаходження ОСОБА_2 суду та органу опіки та піклування встановити не виявилось за можливе. Позивач контактних даних, у тому числі засобів зв`язку суду не надала.

Також позивачка ОСОБА_8 при розгляді спору не довела суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.

ОСОБА_2 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів.

Також позивачем не надано доказів того, що існує судове рішення щодо стягнення аліментів із відповідача, однак останній його умисно не виконує, належним чином не обґрунтовано позицію чому остання не зверталась в інтересах дитини із заявою щодо приятгення ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, із врахуванням того, що утримання дитини є обов`язком її батьків та держава сприяє у захисті інтересів дитини. Не зверталась позивачка із відповідними заявами і до органу опіки та піклування щодо неналежного виконання батьком своїх батьківських обов`язків.

Суд, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, дійшов висновку про відмову у позові.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками батьком ОСОБА_2 , в позовній заяві взагалі не наведено підстав для позбавлення його батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, не встановлено вини ОСОБА_2 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків та належного обґрунтування доцільності позбавлення його батьківських прав, відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом не доведено факт порушення її права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_2 , а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із врахуванням того, що у задоволенні позву судом відмолено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають до стягнення із відповідача.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7,150, 155, 164, 165 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 49, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, , суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Цуманської селищної ради Луцького району Волинської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 19.02.2025.

Суддя Юрій ДЕМ`ЯНОВ