Єдиний унікальний номер справи №753/9532/22
Провадження №22-ц/824/260/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди у розмірі 79190,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу-1. 26 лютого 2022 року через систему відеоспостереження позивач-2 побачив, що відповідач ходить по коридору та дзвонить усім сусідам у двері. Після того як позивач-2 вийшов до відповідача та після нетривалої розмови, відповідач продемонстрував позивачеві-2 пістолет та попросив зняти камеру у коридорі. Наведені дії відповідача позивач сприйняв як погрози вбивством та злякався за своє життя і здоров`я, а також за життя і здоров`я батьків, які знаходилися у квартирі. В подальшому, як зазначають позивачі, відповідач пошкодив камеру відеоспостереження, домофон квартири позивачів та бронедвері квартири. Протиправними діями відповідача позивачу-1 було задано матеріальну шкоду у розмірі 29190,30 грн., а також моральну шкоду, яку позивачі оцінюють у 25 000 гривень кожному.

На підставі викладеного просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 29 190, 30 грн та моральної шкоди у розмірі 25 000, 00 грн; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 25 000, 00 грн; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 69 000, 00 грн та судовий збір у розмірі 992, 40 грн; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 984, 80 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 17 624 гривні 40 коп., відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 678 гривень 57 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень, судовий збір за подання позовної заяви у сумі 198 гривень 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 700 (три тисячі сімсот)гривень. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок про те, що відповідач пошкодив домофон квартири АДРЕСА_2 та вхідні двері цієї квартири, оскільки надані до суду фотографії дверного замка та домофону жодним чином не підтверджують завдану шкоду позивачу-1, та що вказана шкода була завдана відповідачем по справі. Копії відеозаписів містять вставний текст та графічні символи, що свідчить про стороннє втручання, а тому викликає сумнів щодо достовірності та дійсності останнього. Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо вартості робіт ремонту вхідних дверей та вартості комплекту домофону необґрунтованим та передчасним. Вказує, що позивачі не надали жодного доказу на підтвердження нервового стресу, душевних страждань та страху. Крім того, факт про те, що відповідач наніс удар в обличчя та розбив губу позивачу-2, не підтверджений .

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 .

26 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 пошкодив камеру відеоспостереження, розташовану у коридорі будинку, домофон квартири АДРЕСА_2 та вхідні двері цієї квартири разом з врізними замками, що підтверджується наданими позивачами відеозаписами та фотографіями.

Постановою Дарницького районного суд міста Києва від 26 вересня 2022 року у справі № 753/9859/22 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого статтею 173 КУпАП, провадження у справі закрито зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з вказаною постановою 26 лютого 2022 року приблизно о 21 годині 55 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство, а саме образливо чіплявся до ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивачів, зазначив що з відповідача на користь позивача-1 як власника квартири підлягає стягненню завдана матеріальна шкода у розмірі 17 624,40 грн., оскільки позивачем не доведено необхідність заміни саме панелі «МДФ 16 мм / вуличний», а також в частині підключення і установки домофона і панелі виклику у сумі 400 грн., оскільки досліджені докази, на які посилався позивач, не містять відомостей про вартість таких робіт.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з погодився з доводами позивачів про заподіяння їм моральної шкоди протиправними діями відповідача, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на корись позивачів відшкодування моральної шкоди, а саме: на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з пошкодженням її майна, у сумі 2 000 грн. та на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього самого та у зв`язку із пошкодженням його майна у сумі 5000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

По своїй суті позиція апелянта, висловлена в апеляційній скарзі, в переважній більшості співпадає з доводами та обґрунтуваннями позовних вимог, які він висловлював в суді першої інстанції, і яким судом надано відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок про те, що відповідач пошкодив домофон квартири АДРЕСА_2 та вхідні двері цієї квартири, оскільки надані до суду фотографії та відеозапис є неналежними та недопустимими доказами, то колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом на підставі представлених до суду позивачами доказів належним чином встановлено, що 26 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 пошкодив камеру відеоспостереження, розташовану у коридорі будинку, домофон квартири АДРЕСА_2 та вхідні двері цієї квартири разом з врізними замками, що підтверджується наданими позивачами відеозаписами та фотографіями.

Вказаний факт також підтверджено постановою Дарницького районного суд міста Києва від 26 вересня 2022 року у справі № 753/9859/22, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого статтею 173 КУпАП, провадження у справі закрито зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з вказаною постановою 26 лютого 2022 року приблизно о 21 годині 55 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство, а саме образливо чіплявся до ОСОБА_3 , внаслідок чого відповідачем було пошкоджено камеру відеоспостереження, розташовану у коридорі будинку, домофон квартири АДРЕСА_2 та вхідні двері цієї квартири разом з врізними замками.

З іншої сторони, жодного доказу на спростування вищевказаних обставин відповідач не представив. Його позиція залишилася голослівною, відтак не може спростовувати доводи позивачів, які підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько