Провадження № 22-ц/812/314/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 лютого 2025 року м. Миколаїв

справа № 486/1850/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, постановлену 20 грудня 2024 року суддею Волощук О.О., в приміщенні цього ж суду, (повний текст ухвали складено 23 грудня 2024 року), у справі за поданням

Головного державного виконавця відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шолохової Юлії Миколаївни

Про обмеження у праві виїзду за межі України боржника

ОСОБА_1 ,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2024 року головний державний виконавець відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шолохова Ю.М. звернулася до суду з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Виконавець зазначала, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження №76172811 з виконання ухвали №755/14418/23 від 10.09.2024 року у справі за позовом про визначення місця та часу спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , за наступним графіком:

1) перший місяць спілкування - перші та треті вихідні дні місяця (субота та неділя) у громадських місцях (парки, дитячі майданчики, місця відпочинку тощо) у м. Южноукраїнськ, Вознесенського району, Миколаївської області, з 16 до 20 год, у присутності матері дитини ОСОБА_1 за бажанням дитини.

2) надалі спілкування без присутності матері дитини ОСОБА_1 кожні перші та треті вихідні місяця (субота та неділя) у м. Южноукраїнськ, Вознесенського району, Миколаївської області, з 09 до 20 год на вибір батька, із повідомленням батьком матері про місце перебування дитини. ОСОБА_1 зобов`язано надавати можливість батьку ОСОБА_3 вільно спілкуватися з донькою ОСОБА_2 трчі на тиждень з 19 до 20 год засобами телефонного зв`язку через будь-який мобільний додаток «Viber», «Whats App», «Telegram», «Signal» тощо.

Боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2024 року зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. На день звернення до суду вимога про подання декларації не виконана.

Посилаючись на ухиляння боржниці від виконання судового рішення, державний виконавець просила про задоволення подання.

Представник боржника проти задоволення подання заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_1 разом з дитиною зареєстровані та проживають в м. Києві, тому виконання ухвали, якою визначено місце зустрічі батька з дитиною в м. Південноукраїнську, є фактично неможливим. Також зазначив про те, що боржнику не було відомо про відкриття виконавчого провадження, оскільки вона не отримувала постанову та виклики до органу ДВС.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Южноукраїнського міського суду від 20 грудня 2024 року у задоволенні подання відмовлено у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів умисного ухилення боржниці від виконання зобов`язань, покладених на неї ухвалою суду.

Рішення суду першої інстанції мотивовано також тим, що з наданих представником боржника доказів вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на значну віддаленість між населеним пунктом, в якому зареєстрована та проживає боржниця, та місцем, що визначено судом для побачень батька з дитиною, акти державного виконавця про вихід на місце проживання матері та дитини АДРЕСА_2 , не є свідченням умисного ухилення боржниці від виконання ухвали суду.

Також суд посилався на те, що головним державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження належного повідомлення боржниці про здійснення виконавчих дій відносно неї, та ненаданням доказів попередження боржниці про можливе застосування обмеження у праві виїзду за межі України у разі невиконання зобов`язання.

Крім того, суд врахував, що на примусовому виконанні перебуває ухвала про забезпечення позову про визначення часу та місця спілкування дитини з батьком, а не вимога майнового характеру. Тому, державний виконавець не мав права вимагати від боржниці подання декларації про доходи в межах цього виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Другий відділ ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким подання задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року по справі № 755/14418/23 винесена враховуючи надані сторонами під час судового розгляду документально підтверджені факти проживання ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно інформації за №2031570 з АСВП ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет в ЄСІТС з 04.10.2023 року. Сторона, до електронного кабінету якої направлені документи виконавчого провадження, вважається такою, що належним чином повідомлена про винесення виконавцем відповідної постанови.

З цих підстав висновок суду про неналежне повідомлення ОСОБА_1 про здійснення щодо неї виконавчих дій є помилковим.

Зареєстрованим місцем проживання боржниці, згідно інформації Державної міграційної служби є м.Київ, Дарницький район, вулиця Лісна, будинок 17. Засобами поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» направлені ОСОБА_1 поштові відправлення поверталися з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

В період часу з дня видачі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року по день видачі інформації про зареєстроване місце проживання особи від 09 грудня 2024 року ОСОБА_1 постійно змінювала своє місце проживання чи перебування, а також місце реєстрації.

На жоден виклик державного виконавця відділу ДВС Павленко О.А. не з`явилася, дотепер фактичне місце її проживання чи перебування не з`ясоване та не має документального підтвердження.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій. Виконання рішення, про встановлення побачення з дитиною та рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (під місцем вчинення дій розуміється місце винесення постанови виконавцем постанови або складання іншого процесуального документа).

Крім того, 09.10.2024 року державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення без поважних причин ОСОБА_1 піддано штрафу у розмірі 1700 грн. Вказану постанову боржницею виконано, штраф сплачено.

04.11.2024 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, якою за повторне невиконання рішення без поважних причин ОСОБА_1 піддано штрафу у подвійному розмірі 3 400 грн. Боржником ОСОБА_1 постанову виконано, штраф сплачено.

Тобто, виконанням постанов державного виконавця та сплатою штрафів за ними ОСОБА_1 визнала факт невиконання нею ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року по справі № 755/14418/23.

Також апелянт посилався на порушення судом норм процесуального права, зокрема частини 4 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України. За приписами цієї статті ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Проте, розгляд подання Южноукраїнським міським судом Миколаївської області тривав 45 днів. При тому, що державний виконавець звернувся до суду з поданням 04 листопада 2024 року, 06.12.2024 року в ЄСІТС сформовано технологічний документ «Внесення дат слухання» та призначено справу до судового розгляду на 20.12.2024 року з одночасним направленням судових повісток про виклик до суду. Таким чином подання розглянуто з залученням сторін та інших заінтересованих осіб, що є порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу боржниця та стягувач не скористалися.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, державного виконавця та представника боржниці ОСОБА_1 адвоката Забальського Ю.П, які приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження №76172811 з виконання ухвали №755/14418/23 від 10.09.2024 року у справі за позовом про визначення місця та часу спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , за наступним графіком:

1) перший місяць спілкування - перші та треті вихідні дні місяця (субота та неділя) у громадських місцях (парки, дитячі майданчики, місця відпочинку тощо) у м. Южноукраїнськ, Вознесенського району, Миколаївської області, з 16 до 20 год, у присутності матері дитини ОСОБА_1 за бажанням дитини.

2) надалі спілкування без присутності матері дитини ОСОБА_1 кожні перші та треті вихідні місяця (субота та неділя) у м. Южноукраїнськ, Вознесенського району, Миколаївської області, з 09 до 20 год на вибір батька, із повідомленням батьком матері про місце перебування дитини. ОСОБА_1 зобов`язано надавати можливість батьку ОСОБА_3 вільно спілкуватися з донькою ОСОБА_2 трчі на тиждень з 19 до 20 год засобами телефонного зв`язку через будь-який мобільний додаток «Viber», «Whats App», «Telegram», «Signal» тощо.

Боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України.

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шолохової Ю.М. від 02.10.2024 року відкрито виконавче провадження №76172811.

05.10.2024 року, 19.10.2024 року, 02.11.2024 року, 16.11.2024 року, 30.11.2024 року, державним виконавцем надано акти, складені за результатами виходу виконавця за адресою боржника ( АДРЕСА_2 ), яка зазначена в ухвалі суду.

Водночас з наданих представником боржника доказів вбачається, що боржник ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

23.10.20024 року державним виконавцем здійснено виклик та зобов`язано боржника з`явитися до виконавця та надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, достовірні відомості про доходи та місце роботи, майно, майнові права, копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, довідку про склад сім`ї, документи щодо зареєстрованих осіб.

04.11.2024 року державним виконавцем складено акт про те, що 23.10.2024 боржнику направлено виклик про явку до відділу 01.11.2024 для надання пояснень щодо невиконання ухвали, проте у визначений час до відділу не з`явилася та причини неявки не повідомила.

Проте, головним державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження належного повідомлення боржника про здійснення виконавчих дій відносно неї, а тому невиконання викликів державного виконавця не може свідчити про ухилення боржником від виконання рішення суду.

18.11.2024 року державним виконавцем складено акт про те, що 14.11.2024 року на електронну адресу відділу надійшла скан-копія акту фіксації події щодо невиконання боржником ухвали про те, що стягувач в період з 19:05 до 19:10 здійснив 4 дзвінки на абонентський номер боржника для вільного спілкування з дочкою, проте ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповіла, оскільки заблокувала номер стягувача.

04.12.2024 року державним виконавцем складено акт про те, що 02.12.2024 на електронну адресу відділу надійшла скан-копія акту фіксації невиконання боржником ухвали про те, що стягувач 02.12.2024 року в період з 19:00 до 20:00 здійснив 4 дзвінки на абонентський номер боржника для вільного спілкування з дочкою, проте ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповіла.

Разом з тим, в актах відсутні посилання на який саме номер мобільного телефону здійснювалися виклики, не додано відповідних скан-копій на підтвердження фактів зазначених в актах.

Суд також відхилив посилання державного виконавця на те, що боржником не подано декларацію про доходи та майно, як на підставу для задоволення подання. Пунктом 2 ч. 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження боржник зобов`язаний подати виконавцю декларацію про доходи та майно боржника, однак лише за рішенням майнового характеру. Однак у даному випадку на примусовому виконанні перебуває ухвала про забезпечення позову про визначення часу та місця спілкування дитини з батьком, а не вимога майнового характеру.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч.3 ст.18 вказаного Закону України встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та невиконання судового рішення, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів, не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, з наявних у справі доказів вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З урахуванням віддаленості населеного пункту, в якому ОСОБА_1 зареєстрована та проживає, від місця, визначено судом для побачень батька з дитиною, спростовує посилання державного виконавця на свідоме умисне ухилення боржниці від виконання ухвали суду.

Таким чином доказів, які б свідчили про те, що боржниця ОСОБА_1 дійсно ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї ухвалою суду, заявником не надано.

Водночас апеляційний суд враховує приписи частини 2 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо гарантій свободи пересування, відповідно до положень якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення суду від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у зв`язку з невиконанням ухвали суду про забезпечення позову батька ОСОБА_3 про визначення місця та часу спілкування з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає справедливому балансу між правами ОСОБА_1 та публічним інтересом, а також є непропорційним меті його застосування.

Колегія суддів критично оцінює довід апеляційної скарги про те, що сплативши штрафи у розмірі 1700 грн та 3 400 грн, що були накладені постановами державного виконавця від 09.10.2024 року та 04.11.2024 року, ОСОБА_1 визнала факт невиконання нею ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2024 року, оскільки як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження за виконавчим документом було відкрито державним виконавцем 02.10.2024 року та ОСОБА_1 було запропоновано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Однак, не додержавшись встановленого терміну, вже 09 жовтня 2024 року боржницю піддано штрафу. Другий штраф у розмірі 3 400 грн був накладений державним виконавцем до сплину місячного терміну з дати накладення першого штрафу.

Отже, зазначені обставини позбавляють суд підстав вважати, що ОСОБА_1 визнала факт невиконання судової ухвали.

Також колегія суддів враховує відносини, які виникли між батьками дитини, зокрема поведінку стягувача ОСОБА_3 , який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 у присутності малолітніх дітей. Не може колегія суддів не врахувати і рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року, яким ОСОБА_3 видано обмежувальний припис, яким заборонено наближатись на відстань ближче 300 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи ОСОБА_1 та вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто.

Крім зазначеного вище апеляційний суд враховує, що починаючи з 24 лютого 2022 року російська федерація здійснює військову агресію проти України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово роз`яснював, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає визначення найкращих інтересів дитини та передбачає, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку. З урахуванням введення воєнного стану в Україні, при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Також Верховний Суд неодноразово зауважував, що першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21, постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19).

Обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України під час дії в Україні воєнного стану може негативно вплинути на забезпечення дитині гарантованих державою безпеки та права на життя.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з повним з`ясуванням обставин справи та дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про порушення судом приписів статті 441 ЦПК України щодо порядку розгляду подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України на висновки колегії суддів не впливають, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що повідомлення боржниці та її захисника про час, дату та місце розгляду подання призвело до будь-яких негативних наслідків щодо можливості виконання ухвали суду. Натомість повідомлення сторін сприяло повному та всебічному вивченню обставин справи та перевірці їх доказами.

Отже, оскільки повідомлення сторін про розгляд справи не призвело до порушень прав сторін, то воно не може бути підставою для скасування судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 20 лютого 2025 року