КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року місто Київ.

Справа № 202/6641/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2536/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року (у складі судді Усатової І.А., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 145 789,46 грн. заборгованості та 2 684, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 22 серпня 2024 року подала засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що жодного листа відповідач не отримувала, оскільки у кінці 2021 року вимушена була виїхати на тимчасово непідконтрольну територію до міста Макіївка Донецької області. Відповідач не мала ані фінансової, ані фізичної можливості, щоб прибути у місто Київ для участі в судовому засіданні або для подачі відзиву на позов.

Зазначає, що матеріали справи не містять інформації щодо фактично перерахованої банком суми кредиту на картку відповідача за кредитним договором.

Вказує, що позивач не надав детальний розрахунок заборгованості, крім того не зрозуміло, чи враховано позивачем вимогу пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначає, що зобов`язання щодо погашення кредиту відповідач виконувала належним чином поки була фінансова можливість, однак у другій половині 2021 року це стало неможливим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник позивача - Мікайилов Р.Р. заперечував проти доводів апеляційної скарги. ОСОБА_1 або її представник у судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

За змістом частин першої-другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 листопада 2020 року між сторонами шляхом підписання Заяви-Договору №2020/І_С/070-011103 був укладений договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» №2020/ОВР/070-004670.

На виконання умов договору відповідачу був відкритий картковий рахунок та субрахунок, на якому встановлена орієнтована сума кредиту 10000,00 грн., можливу суму кредиту 300000,00 грн., відсоткова ставка 36,0 % річних, відсоткова ставка на пільговий період 0,00001% річних, відсоткова ставка на прострочену заборгованість 48,0%, строк кредитування 12 місяців, пільговий період 30 днів.

12 лютого 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» були затверджені Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», які розміщено на офіційному сайті www.ukrgasbank.com.

Правила, підписана Заява-договір, тарифний план, програма кредитування, документи, що вимагаються чинним законодавством України з питань кредитування фізичних осіб, усі зміни та додатки до них, які також розміщуються на сайті Банку, а також інші заяви та розпорядження Клієнта прийняті Банком до виконання на умовах цих Правил, є договором приєднання, тобто таким, умови якого встановлені однією із сторін, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 1.2.5., п. 1.2.6. Правил, договір вважається укладеним, якщо Клієнт належним чином заповнив та підписав заяву-договір, а Банк прийняв таку заяву без зауважень та відкрив рахунок/субрахунок.

Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку.

Відповідно до п. п. 1.3.5, 1.4.2.7, 2.2.2.3, 3.3.19, 3.3.21 Правил відповідач зобов`язаний здійснювати оплату послуг банку в розмірі та строки, що передбачені умовами укладеного правочину.

Відповідно до умов Договору строк кредитування сторонами був обумовлений 12 місяців з процентною ставкою 36 % річних.

Процентна ставка на прострочену заборгованість встановлена в розмірі 48,0 % річних.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 19 листопада 2021 року заборгованість складає 145 789,46 грн.

Розрахунок заборгованості проведений відповідно до умов укладеного сторонами договору.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася карткою і вносила кошти на погашення кредиту. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляла, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 26.11.2020 договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, вона неодноразово поповнювала рахунок, користувалась кредитним лімітом.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості є обґрунтованим, оскільки із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість., яка і підлягала стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачем спростований не був.

При цьому слід зазначити, що відповідач не заперечує факту отримання нею кредитної картки та користування нею та погоджується, що, поки була можливість, оплачувала кредит.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ АБ «Укргазбанк» не повернуті, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом та нарахованими, згідно умов договору, відсотками є законними і обґрунтованими.

Також, слід зазначити, що надані представником позивача докази, містять умови обслуговування кредитних карт, з зазначенням тривалості пільгового періоду, базової ставки в місяць, розміру обов`язкового щомісячного платежу, комісії, пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, та інші умови. На вказаних документах наявний власноручний підпис відповідача, зокрема відповідачем підписано заяву-договір від 26 листопада 2020, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідачем підписано Заяву-Договір від 26 листопада 2020, яка містять умови договору щодо розміру кредитного ліміту; розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов`язань; розмір, порядок нарахування та погашення комісії, штрафних санкцій; погодження умов про право банку списувати кошти в рахунок сплати процентів, комісії, пені, штрафів за рахунок внесених клієнтом коштів та за рахунок кредитних коштів встановленого кредитного ліміту та понад встановлений кредитний ліміт; інших умов, що свідчили б про фіксацію волі сторін договору кредитування.

Отже, на переконання колегії суддів, сторони обумовили у письмовому вигляді, розмір процентної ставки та комісії, порядок їх сплати, відповідальність у вигляді неустойки (зокрема, пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, умови списання коштів в рахунок сплати процентів, комісії, пені, штрафів за рахунок внесених клієнтом коштів та за рахунок кредитних коштів встановленого кредитного ліміту та понад встановлений кредитний ліміт.

Враховуючи викладене, позивачем до суду надано належні та допустимі докази погодження сторонами розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів.

Таким чином, оскільки заява-договір від 26.11.2020 року містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд приходить до висновку про наявні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Слід зауважити, що при встановленні кредитного ліміту на картки банком використовується револьверна кредитна лінія. Револьверна кредитна лінія означає, шо позичальник може погашати і знову отримувати нові транші в рамках ліміту кредитної лінії. Тобто неправильно робити підрахунок отриманих в кредит коштів, обмежуючись розміром встановленого ліміту, оскільки після часткової сплати кредитні кошти знову стають доступними для використання в межах сплачених сум.

При цьому відповідач, під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції власних розрахунків заборгованості не надав. Отже відповідач належними та допустимими доказами не спростував розмір боргу за кредитом, визначений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів.

Також, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбаченічастиною 4 статті 1056-1Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначенічастиною 2статті 3 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було нараховано відсотки за користування кредитом, тобто вказані нарахування мають іншу праву природу, ніж неустойка та є платою за правомірне користування коштами, а не штрафними санкціями у зв`язку з порушенням зобов`язань.

Також, законодавцем окремо зазначено про заборону збільшення процентної ставки за користування кредитом. Таке збільшення не було встановлено, а тому доводи відповідачки про звільнення від сплати заборогованності є безпівдставні.

За таких обставин положення пункту 6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не поширюються на спірні правовідносини; проценти нараховані відповідно умов договору та не суперечать нормам законодавства України.

Відтак, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а розрахунок, наданий позивачем, є чітким, зрозумілим, узгоджується з випискою по рахунку і приймається апеляційним судом як належний, допустимий і достовірний доказ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги без задоволення.

Також слід зауважити, що, в силу положень ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 рокузалишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Поливач