Справа №490/6516/24
Провадження №22-ц/812/268/25
У Х В А Л А

20 лютого 2025 року Миколаївський апеляційний суд в складі судді Базовкіної Т.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2024 р. позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі ПрАТ «СК «Уніка») до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 7287 грн 63 коп., а також 3028 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 30 грудня 2024 р. відповідач подав апеляційну скаргу.

Також, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 , посилаючись на те, що предметом спору є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обох водіїв ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), а тому має враховуватись ступінь вини кожного з її учасників. Вважає, що у цій ДТП є також вина ОСОБА_2 і будь-яке рішення у цій справі може вплинути на її права та інтереси.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦПК України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи доапеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Третя особа у справі не є стороною у цивільному процесі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Отже, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача).

Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу.

Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону №1961-IV від 01 липня 2004 року Закон №1961-IV від 01 липня 2004 року, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Ураховуючи викладене, під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, вимога ПрАТ «СК «Уніка» до відповідача як завдавача шкоди, не є регресною, а правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з виплатою страховиком на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації, тобто при переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

Отже, суддею-доповідачем під час підготовки цивільної справи до апеляційного розгляду не встановлено обставин для застосування положень ч.1 ст.365 ЦПК України, оскільки відповідачем не наведено об`єктивних доводів, які б свідчили про можливий вплив рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2024 р., ухваленого у справі №490/6516/24, на права та обов`язки ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, оскільки спірні правовідносини виникли саме між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 . Крім того, оскаржуваним рішенням задоволено у повному обсязі позов про стягнення виплаченого страхового відшкодування саме з ОСОБА_1 , що не порушує та не зачіпає будь-яких прав та обов`язків особи, яку відповідач просить залучити до участі у справі, оскільки стосується лише його прав та обов`язків.

Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 53, 365, 368 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна