БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/1665/25 провадження № 2-з/361/19/25
У Х В А Л А

«17» лютого 2025 року м.Бровари Київської області

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Василишин В.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕФЕСТ» про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕФЕСТ» (далі ТОВ «ФК ГЕФЕСТ») звернулося до суду з даною заявою, в якій просить забезпечити позовну заяву ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 до її подачі шляхом накладення арешту на нерухоме майно земельну ділянку, кадастровий номер: :02:014:0098, площею 0,052 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 212, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 06 лютого 2025 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В., зареєстрованого № 303. Заява мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 2604/5399/2012 стягнуто на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від

10 квітня 20008 року у розмірі 44 353 345 грн. 29 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого у справі

№ 2604/5399/2012 на ТОВ «ФК ГЕФЕСТ».

ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення

3 % річних на підставі статті 625 ЦПК України.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/5103/23 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ГЕФЕСТ» 1 330 600 грн. 35 коп. за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 15 червня

2012 року у справі № 2604/5399/2012.

У ході виконання вказаного заочного судового рішення приватним виконавцем арештовано земельну ділянку, кадастровий номер: :02:014:0098, площею 0,052 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому заочне рішення скасовано, виконавче провадження закінчено та припинено чинність арештів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24 січня 2025 року накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :02:014:0098, площею 0,052 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що реєстраційна служба не встигла виконати ухвалу суду про накладення арешту ОСОБА_3 продав земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.М.

06 лютого 2025 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу продав

ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер: :02:014:0098, площею 0,052 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник планує звернутися до суду з позовом про фраудаторність правочинів

купівлі-продажу від 30 січня 2025 року та 06 лютого 2025 року, оскільки ОСОБА_3 , маючи невиконане грошове зобов`язання, після постановлення ухвали про забезпечення позову відчужив її. За таких умов існує реальна загроза щодо можливості розпорядження відповідачем належною йому земельною ділянкою та утрудненням з цих підстав виконання можливого судового рішення про стягнення боргу.

Відповідно до частини першої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до пункту чотири постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, позивач планує звернутися до суду з позовом до подальших набувачів земельної ділянки про визнання договорів не дійсними (фраудаторними), при цьому статус ОСОБА_3 визначений як третьої особи, ціна позову 20 624 грн. 30 коп.

При зверненні до суду із даною заявою заявником не надані відомості щодо вартості нерухомого майна, яке він просить обтяжити, для визначення співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам, станом на день звернення до суду із заявою про забезпечення позову. Оскільки заявником до заяви про забезпечення позову не додано доказів вартості майна, на яке необхідно накласти арешт, суд вважає, що заходи забезпечення позову не є співмірними по ціні (вартості) з вимогами, які заявник планує заявити.

Крім того, суд звертає увагу, що земельна ділянка, яку заявник просить накласти арешт вже обтяжена на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня

2025 року, постановленої у справі № 755/5103/25, що підлягає обов`язковому негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 153, 157, 260 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин