КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 759/7493/24

номер провадження 22-ц/824/4527/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року /суддя Ключник А.С./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні. Позивачка просила суд - припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_1 та на частку квартири АДРЕСА_2 та, як наслідок, стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за частини вартості квартири АДРЕСА_1 в сумі 2 916 813.80 грн. та за частини вартості квартири АДРЕСА_2 в сумі 841 415.96 грн. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 117-120/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірне майно зареєстроване за нею на законних підставах. Практика, застосована судом першої інстанції не є релевантною, оскільки передбачає припинення права власності на частку відповідача, а не позивача. Водночас, проігноровано Постанову ВП №209/3085/20 від 08.02.2022 р., в якій вказано, що вимога стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки у праві спільної власності не породжує обов`язку попереднього внесення депозиту. Наголошувала, що згоди щодо користування спільними квартирами не досягнуто, технічно їх поділ неможливий, тому просила стягнути на її користь компенсацію за належну їй частку у відповідності до ст. 364 ЦК України. Підстава для відмови судом першої інстанції у позові - волонтерська діяльність та утримання матері відповідачем, взагалі не ґрунтуються на нормах матеріального права. Відповідач декларації про доходи не надає, як і доказів того, що він утримує матір та вводить суд в оману щодо спроможності сплатити компенсацію.

ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, який апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки відсутні докази його направлення стороні відповідача, про що складено акт №55/0106/25 від 15.01.2025 р.

Апелянт в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, її представник - адвокат Герасимова Т.І. звернулась з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_2 та її доньки, на наданням можливості ознайомитись з відзивом.

Вказане клопотання апеляційним судом відхилено, оскільки жодних підтверджуючих документів щодо хвороби суду не надано. Апеляційну скаргу подано особисто ОСОБА_2 , яка не зазначала про адвоката , його адресу, що буде представляти її інтереси, явку адвоката також не забезпечено, а відзив апеляційним судом не приймається до уваги, як такий, що не направлений стороні апелянта, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.09.2023 року по цивільній справі № 759/15843/22 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя на неподільну річ, постановлено: визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с. 68-73).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами частиною першою статті 356 ЦК України про те, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Окрім цього, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач заперечує проти виплати компенсації та наголошує на відсутності коштів на таку виплату, окремо вказуючи, що позивач не позбавлена права користування своєю часткою квартири.

Суд обґрунтовано не вбачав підстав для задоволення позовних вимог позивачки про припинення її права у спільній частковій власності та стягнення з відповідача грошової компенсації, оскільки це порушить права відповідача та завдасть істотної шкоди його інтересам.

Доводи апеляційної скарги, щодо використання нерелевантної практики ВС судом першої інстанції та те, що згоди щодо користування спільними квартирами не досягнуто, технічно їх поділ неможливий, тому на користь позивача належить стягнути компенсацію за належну їй частку у відповідності до ст. 364 ЦК України, апеляційним судом відхиляються з огляду на бездоказовість заявлених позовних вимог.

Так, встановлено, що право власності по частині квартир належить позивачці та відповідачу. Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , однокімнатна, за повідомленням відповідача нею ніхто не користується, будь-які докази перешкоджання праву користування половиною зазначеної квартири позивачкою не надані.

Квартира АДРЕСА_6 трикімнатна, неможливість її технічного поділу позивачем також не вказана, як і докази перешкоджання користуванню власністю.

Заявляючи позовні вимоги про виплату компенсації частки, позивач посилається лише на лист-пропозицію, в якій вказує, що проживає за межами України, не має наміру повертатись, а тому бажає реалізувати об`єкти нерухомості, що, з урахуванням позиції відповідача про неможливість виплати частки та відсутність доказів зворотнього, порушить його права як співвласника майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: