ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/49/25 Справа № 711/7653/24 Категорія: на ухвалу Головуючий по 1 інстанції Демчик Р.В. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

представник заявника адвокат Драченко Владислав Вікторович

боржник ОСОБА_2

особа, що подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_1 адвокат Драченко Владислав Вікторович

розглянувши у судовому засіданні в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Драченка Владислава Вікторовича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, в якому просив видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2024 року і до досягнення ним повноліття.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Роз`яснено заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що заявником до заяви про видачу судового наказу не долучено будь-яких доказів, що підтверджують факт сумісного проживання заявника ОСОБА_1 з неповнолітнім сином та перебування останнього виключно на його утриманні на час подачі заяви про видачу судового наказу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Драченко В.В. просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2024 року як незаконну, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що заявником не долучено будь-яких доказів, що підтверджують факт сумісного проживання ОСОБА_1 з неповнолітнім сином та перебування останнього виключно на його утриманні на час подачі заяви про видачу судового наказу. Вказано, що місце реєстрації ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , як підстави для відмови у видачі судового наказу, нівелюється рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2017 року у справі № 711/7159/17, яким шлюб між сторонами розірвано. Заявником до заяви про видачу судового наказу було надано витяг територіальної громади № 2023/009931992 від 04 грудня 2023 року та витяг з Єдиного демографічного реєстру, якими підтверджено місце реєстрації ОСОБА_3 разом з заявником. Крім того, до заяви долучено акт опитування сусідів, яким додатково підтверджується факт проживання сина з батьком.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

П. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 5 ст. 183 ЦПК України право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Отже, законодавець визначив, що право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має право той з батьків, з ким проживає дитина.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, який обґрунтовано відмовив у видачі судового наказу, оскільки під час дослідження доданих до заяви про видачу судового наказу доказів було встановлено, що сім`я Кожоми разом з неповнолітнім сином зареєстровані за однією адресою АДРЕСА_2 . Крім того, суд першої інстанції дослідив заяву ОСОБА_2 від 02 жовтня 2023 року згідно якої було зазначено, що після розлучення син проживав зі своїм батьком ОСОБА_1 , але з 18 серпня 2023 року проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 . Дозвіл від батька було зроблено на один рік, до 18 серпня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність рішення про розірвання шлюбу між сторонами нівелює докази реєстрації ОСОБА_2 за адресою заявника відхиляються колегією суддів, оскільки такі доводи не спростовують висновок суду про відсутність доказів беззаперечного сумісного проживання заявника зі своїм сином та перебування останнього на утриманні батька та ніяким чином не доводять обставини можливого проживання ОСОБА_2 за будь-якою іншою адресою. Тому вимоги заявника в даному випадку не є очевидними, оскільки є спір про наявність самого права заявника звернутися до суду із такою заявою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст.163 цього Кодексу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні даного питання, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Драченка Владислава Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді