УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 133/2073/24

провадження № 61-1604ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Козятинського відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницької області, третя особа - Державна казначейська служба України, про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, стягнення (відшкодування) моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Козятинського відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницької області, третя особа - Державна казначейська служба України, про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, стягнення (відшкодування) моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.

Калинівський районний суд Вінницької області ухвалою від 01 жовтня 2024 року клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишив без задоволення, позовну заяву залишив без руху та надав строк для усунення її недоліків, а саме сплати судового збору у розмірі 124 844,80 грн.

Калинівський районний суд Вінницької області ухвалою від 25 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 01 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без руху та не усунув її недоліків щодо сплати судового збору у загальному розмірі 124 844,80 грн.

Вінницький апеляційний суд постановою від 09 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2024 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки заявником у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

08 лютого 2025 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у доступі до правосуддя. Судами попередніх інстанцій не прийнято до уваги надані заявником докази, а саме довідки ОК-5 за 2023 рік, що дозволяло суду встановити, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, які надані ним на підтвердження його майнового стану та неможливості сплати судового збору у визначеному судом розмірі.

Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з правилами процесуального закону подання позовної заяви має відбуватися з дотриманням певних умов.

Частиною четвертою статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом встановлено, що у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Козятинського відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницької області, третя особа - Державна казначейська служба України, в якому просив:

1) визнати протиправним поширення відповідачем інформації про скоєння ним злочину (кримінального правопорушення), а таку інформацію недостовірною;

2) зобов`язати відповідача спростувати вказану недостовірну інформацію про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення) у такий адекватний та ефективний спосіб:

- розмістити в газеті «РІА Козятин» на першій сторінці, об`ємом не меншим ніж формат А4, з посиланням на рішення в даній справі про те, що «Відповідач (повна назва) незаконно поширив завідомо недостовірну інформацію про його особу (ПІБ), як жителя міста Козятина, про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення); що доказів такого скоєння у відповідача не було та не має, що таким поширенням було безпідставно порушено немайнові його права - честь, гідність та ділову репутацію, як охоронювані законом», інформацію про тотожний зміст розмістити на усіх сторінках місцевих інтернет-груп, таких, як Фейсбук: «Підслухано Козятин», «Козятин Молодий», «РІА Козятин»;

- надіслати усім органам та установам, яким було поширено інформацію про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення) інформацію за підписом керівника відповідача про те, що він у раніше поданих запитах та листах з вказівкою про таку недостовірну інформацію, міститься відповідно до рішення суду в даній справі недостовірна інформація про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення), що доказів такого скоєння у відповідача не було і немає, а таким поширенням було безпідставно порушено немайнові його права - честь, гідність та ділову репутацію, як охоронювані законом;

- розмістити на стенді, де висіло орієнтування відповідача з недостовірною інформацією про нього, статтю з посиланням на рішення в даній справі за підписом начальника відповідача про те, що «Відповідач (повна назва) незаконно поширив завідомо недостовірну інформацію про його особу (ПІБ), як жителя міста Козятина, про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення); що доказів такого скоєння у відповідача не було та не має, що таким поширенням було безпідставно порушено немайнові його права - честь, гідність та ділову репутацію, як охоронювані законом», до моменту появи обвинувального вироку відносно нього або його смерті;

3) зобов`язати відповідача принести публічне вибачення перед ним за порушення його немайнових прав поширенням недостовірної інформації про скоєння ніби ним кримінального правопорушення (злочину), яке опублікувати на першій сторінці газети «РІА Козятин», розміром не меншим площі листа А4;

4) зобов`язати відповідача знищити всю недостовірну інформацію про скоєння ним злочину (наявну та направлену іншим органам та установам) з будь-яких джерел та носіїв, та заборонити оприлюднення та використання такої недостовірної інформації, вилучивши її у адресантів, якими вона була поширена та знищивши;

5) заборонити відповідачу вчиняти дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію, що виражається в розповсюджені недостовірної інформації про нього;

6) стягнути з державного бюджету на його користь 10 000 000 грн у відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди.

Також у позовній заяві ОСОБА_1 заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору, оскільки розмір судового збору перевищує 5 відсотків його річного доходу.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору виходив із того, що надані ОСОБА_1 докази не повною мірою характеризують його майновий стан і не вказують на наявність обставин для звільнення від сплати судового збору та залишаючи без руху позовну заяву встановив, що позивач повинен сплатити судовий збір у загальному розмірі 124 844,80 грн.

Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати встановлення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних заявників від пред`явлення необґрунтованих позовів, скарг.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд першої інстанції, вивчивши позовну заяву, додані до неї матеріали та матеріали, які надійшли на усунення недоліків визнав, що недоліки позовної заяви ОСОБА_1 не усунув, судовий збір у визначеному судом розмірі не сплатив, тому існують підстави для повернення позовної заяви.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

За змістом цієї правової норми існують три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача -фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18).

Аналіз викладених законодавчих положень дає підстави для висновків, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми права є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду за наявності викладених в законі умов, на власний розсуд оцінивши їх, звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 806/2720/17, від 07 серпня 2018 року у справі № 389/2858/16-а.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Отже, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору заявник має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави для відстрочення від сплати судового збору.

Суд першої інстанції дослідив надані ОСОБА_1 документи на підтвердження його майнового стану та не встановив підстав для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.

ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2024 року про залишення його позовної заяви без руху, не сплатив судовий збір за подання позовної заяви, не усунув недоліків позовної заяви, тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано визнав позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернув її заявнику.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не прийняв подані ним беззаперечні докази його майнового стану не спростовують його висновки, так як судом надано оцінку доказів, поданих ОСОБА_1 , про що зазначено в оскаржуваних судових рішеннях.

Верховний Суд звертає увагу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Козятинського відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницької області, третя особа - Державна казначейська служба України, про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, стягнення (відшкодування) моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко