Справа № 466/9987/23 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н. Л.
Провадження № 22-ц/811/3221/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: представника апелянта Львівської міської ради Павлової З.П., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Станька Т.Р., представника відповідача ТзОВ «Ромзен» - адвоката Ярош В.В., представника третьої особи - Карасюк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромзен», Державного підприємства «Сетам», Приватного виконавця Зорени Петра Івановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_2 , Львівська міська громадська організація «Студія активного дозвілля», про визнання недійсними торгів з реалізації нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2023 року Львівська міська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТзОВ «Ромзен», ДП «Сетам» та приватного виконавця Зорени Петра Івановича, за участю третіх осіб: Управління комунальної власності ДЕР ЛМР, ОСОБА_2 , ЛМГО «Студія активного дозвілля», про визнання недійсними торгів з реалізації нерухомого майна - будівлі під літ. «А-2» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 385,9кв.м та будівлі літ. «Б-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 38,2кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 , проведених шляхом електронного аукціону 07.09.2023р., оформленого протоколом №594830, витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлової будівлі під літ. «А-2» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 385,9кв.м та будівлі літ. «Б-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 38,2кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що Львівська територіальна громада в особі Львівської міської ради є власником нежитлової будівлі "А-2" заг.пл.385,9кв.м на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 12.07.2005, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження від 12.07.2005 № 755 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 13.09.2005), а також нежитлової будівлі "Б- 1" заг.пл.38.2кв.м на підставі свідоцтва про право власності від 18.07.2008, виданого Львівською міською радою згідно з рішенням від 18.07.2008 № 693 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 22.09.2008).

14.11.2012 Львівською міською радою було прийнято ухвалу №1854 «Про надання в оренду будівель на АДРЕСА_1 , відповідно до якої вказані приміщення було надано в оренду Львівській міській організації «Студія активного дозвілля».

На підставі постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 у справі № 914/21/20, якою задоволено позов Львівської міської громадської організації «Студія активного дозвілля» до управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання укласти договори купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу, 30.12.2021 було зареєстровано право приватної власності ЛМГО «Студія активного дозвілля» на відповідні об`єкти нерухомості, що є предметом спору.

В подальшому, 16.05.2022р. було зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на ці об`єкти нерухомості на підставі договору іпотеки, укладеного між останнім та ЛМГО «Студія активного дозвілля», серія та номер: 427, виданого 02.02.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я.

Після цього приватний нотаріус Дерев`янко Л.М. зареєструвала право власності на вказані вище об`єкти за ТзОВ «Ромзен» на підставі акту приймання-передачі (до статутного капіталу товариства), серія та номер: 901,902,903, від 31.07.2023, укладеного з ОСОБА_2 .

Проте, 25.07.2023 постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі № 914/21/20 відмовлено у позові ЛМГО «Студія активного дозвілля» до управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання укладеними договорів купівлі-продажу будівель.

Отже, відсутня підстава відчуження об`єктів нерухомого майна на АДРЕСА_1 з комунальної власності та, відповідно, виникнення права приватної власності ЛМГО «Студія активного дозвілля» і подальших набувачів.

Львівській міській раді стало відомо про те, що в системі «СЕТАМ» на 7 вересня 2023 (09:00) оголошено торги на нежитлову будівлю, літ. "А-2", загальною площею 385,9кв.м та нежитлову будівлю, літ. "Б-1", загальною площею 38,2кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

З відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, приватним виконавцем Зореною Петром Івановичем було винесено постанову ВП72408962 від 01.08.2023, якою накладено арешт на нежитлову будівлю, літ. "А-2", загальною площею 385,9кв.м та нежитлову будівлю, літ. "Б-1", загальною площею 38,2кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (підстава: Наказ Господарського суду Львівської області від 08.02.2023р. у справі № 914/469/23, боржник: ТзОВ «Ромзен», стягувач: ФОП ОСОБА_3 ).

Позивач вважає, що такі дії свідчать про штучне створення обставин, які унеможливлять витребування майна комунальної власності в майбутньому (напр. з використанням положень ч.2 ст. 388 ЦК України).

Юридичний департамент Львівської міської ради звертався з листами (№2901-вих-109512 від 06.09.2023, №2901-вих-109512 від 06.09.2023) до приватного виконавця Зорени П.І. та ДП «Сетам», в яких повідомляв про те, що майно належить до комунальної власності, просив не проводити аукціон (торги в системі «СЕТАМ») 07 вересня 2023 (09:00) на нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 385,9кв.м та нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 38,2кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, 07.09.2023 було проведено електронні торги на ДП «Сетам». За їх результатами право власності на будівлю під літ. «А-2» загальною площею 385,9кв.м та будівлю літ. «Б-1» загальною площею 38,2кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , було набуто ОСОБА_1 на підставі проведеного електронного аукціону 07.08.2023, оформленого протоколом № 594830. (дата, час державної реєстрації: 08.09.2023).

За зверненням Львівської міської ради Господарський суд Львівської області 07.09.2023 прийняв ухвалу у справі №914/2690/23 про забезпечення позову, шляхом накладення заборони ТзОВ «Ромзен» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, проведення електронних торгів здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав, щодо спірних об`єктів нерухомого майна.

Інформацію про це обтяження було внесено 11.09.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, 14.09.2023 Господарський суд Львівської області постановив ухвалу у справі №914/2690/23 про скасування раніше накладеного ухвалою від 07.09.2023 обтяження щодо спірного майна.

Позивач покликається на правову позицію ВСУ про те, що заборона суду на відчуження майна діє, навіть якщо вона не внесена до реєстру. Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно сам по собі не може служити підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлений судом заборону відчужувати майно відповідача точно відомо. Така ж правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справах № 6-2552цс16, № 6-640цс17.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Спірне майно вибуло з володіння власника - територіальної громади м. Львова поза його волею, що є підставою, відповідно до статей 387, 388 ЦК України, для витребування майна у набувача, у зв`язку з чим підставною є заява позовної вимоги про витребування майна з володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Вимогу про визнання електронних торгів недійсними позивач обґрунтовує тим, що недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів та порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова прийняте з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує, що Львівська міська територіальна громада в особі Львівської міської ради є власником нежитлової будівлі "А-2", заг. пл. 385,9 кв.м. на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 12.07.2005, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження від 12.07.2005 № 755 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 13.09.2005). Також, Львівська територіальна громада є власником нежитлової будівлі "Б- 1", заг. пл. 38.2 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності від 18.07.2008, видане Львівською міською радою згідно з рішенням від 18.07.2008 № 693 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 22.09.2008).

Львівською міською радою було прийнято ухвалу №1854 «Про надання в оренду будівель на АДРЕСА_1 » від 14.11.2012 відповідно до якої вказані приміщення було надано в оренду Львівській міській організації «Студія активного дозвілля». Пізніше, в 2020 році між управлінням комунальної власності ДЕР Львівської міської ради та ЛМГО «Студія активного дозвілля» в порядку господарського судочинства розглядалась справа №914/21/20, про зобов`язання управління укласти договори купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу. Позивачем ЛМГО «Студією активного дозвілля» в проектах договорів було зазначено ціну за об`єкт продажу у сумі 1 724 400,00 грн., що є меншою за вартість об`єкта, яка становить 2 874 000,00 грн. з ПДВ.

Управління комунальної власності ДЕР Львівської міської ради стверджувало, що позивач не отримував погодження орендодавця та не здійснював невід`ємних поліпшень в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, що унеможливлює приватизацію даного об`єкту шляхом викупу, а також, що договір оренди розірваний та рішенням суду першої інстанції було встановлено, що дані приміщення перебувають в занедбаному стані та не використовувалися позивачем.

25.07.2023 Верховним судом було ухвалено рішення у справі № 914/21/20, а саме постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду у позові ЛМГО «Студія активного дозвілля» до управління комунальної власності про визнання укладеними договорів купівлі-продажу будівель відмовлено повністю. Таким чином, була відсутня підстава для відчуження об`єктів нерухомого майна на АДРЕСА_1 з комунальної власності та, відповідно, виникнення права приватної власності ЛМГО «Студія активного дозвілля» та подальших набувачів.

Вважає, що учасники справи діяли недобросовісно, оскільки укладений договір та проведення електронних торгів з реалізації спірного нерухомого майна були спрямовані на перехід права власності на нерухоме майно з метою його приховання від виконання у майбутньому рішення суду №914/21/20, що, у свою чергу, зумовило настання негативних наслідків для Львівської міської територіальної громади в особі Львівської міської ради

Львівська міська рада зазначає, що оскільки була відсутня підстава відчуження об`єктів нерухомого майна на АДРЕСА_1 з комунальної власності та, відповідно, виникнення права приватної власності ЛМГО «Студія активного дозвілля» і подальших набувачів, спірне майно вибуло з володіння власника територіальної громади м. Львова поза її волею.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

07 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року по справі №466/9987/23.

09 листопада 2024 року представник ТзОВ «Ромзен» - Ярош В.В. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Львівської міської ради Павлової З.П., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Станька Т.Р., представника відповідача ТзОВ «Ромзен» - адвоката Ярош В.В., представника третьої особи - Карасюк М.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оцінивши зібрані у справ доказі в їх сукупності, прийнявши до уваги те, що презумпція добросовісності набувача майна ОСОБА_1 не спростована в суді, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно було продане йому у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги Львівської міської ради про витребування у нього цього нерухомого майна не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що будівля під літ «А-2» загальною площею 387,4кв.м за адресою АДРЕСА_1 , належала територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради, що стверджується Свідоцтвом про право власності на будівлю, виданим Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 12.07.2005р. Реєстрація права власності проведена 13.07.2005р. (т.1 а.с.28,29).

Будівля під літ «Б-1» загальною площею 38,2кв.м за адресою АДРЕСА_1 , належала територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради, що стверджується Свідоцтвом про право власності на будівлю, виданим Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 18.07.2008р. Реєстрація права власності проведена 22.09.2008р. (т.1 а.с.30,31).

Вказані будівлі на підставі ухвали 9-ої сесії 6-го скликання Львівської міської ради №1854 від 14.11.2012р. були передані в оренду Львівській міській громадській організації «Студія активного дозвілля» строком на 5 років (т.1 а.с.32).

У подальшому, ухвалою Львівської міської ради № 4434 від 19.03.2015 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу» затверджено перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації способом викупу, у пункті 36 якого визначено також об`єкт на вул. Брюховицькій, 208, 1-й поверх, 2-й поверх загальною площею 385,9кв.м, заявник ЛМГО «Студія активного дозвілля».

Ухвалою № 4530 від 20.12.2018р. Львівська міська рада внесла зміни у додаток до вказаної вище ухвали міської ради від 19.03.2015 № 4434, встановивши термін дії ухвали міської ради від 19.03.2015 № 4434 у частині пункту 36 додатка, доручила Виконавчому комітету затвердити висновок суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна щодо об`єкта комунальної власності АДРЕСА_1 , Управлінню комунальної власності здійснити заходи щодо визначення вартості цього об`єкта комунальної власності і укласти з ЛМГО «Студія активного дозвілля» договір купівлі-продажу щодо об`єкта комунальної власності м. Львова, зазначеного у пункті 36 додатка до ухвали міської ради від 19.03.2015 № 4434. Також визначила терміни виконання ухвали, які в подальшому були змінені ухвалою Львівської міської ради № 4706 від 11.03.2019р.

З метою виконання прийнятих ухвал суб`єктом оціночної діяльності було проведено оцінку майна, яке підлягало приватизації шляхом викупу, в тому числі і майна за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 424,1кв.м. За висновком суб`єкта оціночної діяльності ТзОВ «Львів-Юрсервіс» вартість цього майна станом на 30.04.2019р. складала 2 874 000,00грн. Висновки суб`єкта оціночної діяльності затверджені рішенням Львівської міської ради №631 від 05.07.2019р.

Цим рішення міська рада доручила Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку видати наказ про затвердження результату оцінки, укласти договір купівлі-продажу згідно із затвердженим висновком, застосувавши у договорі коефіцієнт 0,6 до вартості об`єкта, визначено суб`єктом оціночної діяльності, істотною умовою договору визначила функціональне призначення нежитлових приміщень для функціонування закладу дошкільної освіти; (т.1 а.с.33).

Проте, такий договір укладений не був.

У зв`язку з цим ЛМГО «Студія активного довкілля» звернулася в господарський суд з позовом до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання укласти договори купівлі-продажу об`єктів малої приватизації.

16.11.2021 Постановою Західного апеляційного господарського суду у справі №914/21/20 було визнано укладеним між ЛМГО «Студія активного довкілля» (як покупцем) та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (як продавцем) договори купівлі-продажу будівлі під літ. «А-2» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), загальною площею 385,9кв.м та будівлі літ. «Б-1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1) загальною площею 38,2кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання укладеного договору 15.12.2021 року ЛМГО «Студія активного довкілля» на рахунок Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради оплатила кошти за викуп об`єктів малої приватизації в сумі 39 384,00грн. та 1 685 016,00грн. (т.1 а.с.а179, 180).

30.12.2021р. між сторонами та за участі балансоутримувача майна ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» підписано акти приймання-передачі № 914211 та №91421 (т.1 а.с.181,182).

02.02.2022р. між ЛМГО «Студія активного довкілля» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки для забезпечення договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 12 грудня 2021 року. Предметом іпотеки були спірні об`єкти нерухомості (т.1 а.с.34-36).

Внаслідок невиконання договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги ОСОБА_2 звернув стягнення на предмет іпотеки та став власником Об`єктів нерухомості 16 травня 2022 року.

31.07.2023р. ОСОБА_2 передав ТОВ «Ромзен» спірні об`єкти нерухомості як оплату вкладу своєї частки в статутному капіталі ТОВ «Ромзен» (т.1 а.с.23).

В подальшому приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Зореною П.І. 01.08.2023 було відкрито виконавче провадження №72408962 на підставі судового наказу Господарського суду Львівської області від 08.02.2023р. у справі №914/469/23. В межах виконавчого провадження 01.08.2023р. було накладено арешт на спірні об`єкти нерухомості - будівлі під літ. «А-2» загальною площею 385,9кв.м та будівлі під літ. «Б-1» загальною площею 38,2кв.м за адресою АДРЕСА_1 (т.1.а.с.81-85).

Об`єкти нерухомості в процесі реалізації арештованого майна були виставлені на електронний аукціон, який проводило Державне підприємство «Сетам». Датою проведення електронного аукціону визначено 07.09.2023р. Інформація про реалізацію цих об`єктів нерухомості ДП «Сетам» була розміщена на сайті 08.08.2023р.(т.2 а.с.127).

За результатами протоколу електронного аукціону №594830 від 07.09.2023р. торги відбулися, переможцем аукціону визначено ОСОБА_1 , ціна продажу 2 135 400,00грн.(т.1 а.с.22).

Відповідно до акту про проведений електронний аукціон від 08.09.2023р., реалізація майна відбулася з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження». Переможцем торгів ОСОБА_1 кошти за придбане майно в сумі 2 135 400,00грн. сплачені на депозитний рахунок приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени П.І.(т.1 а.с.81-87,110,111).

08.09.2023р. приватний нотаріус Лаврик Я.М. видав свідоцтва, якими засвідчено факт набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкти нерухомості за результатами електронного аукціону та в подальшому зареєстроване право власності на об`єкти нерухомості за ОСОБА_1 (т.1 а.с.14-15,20,21).

25.07.2023р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду своєю постановою скасував рішення судів нижчих інстанцій у справі №914/21/20 і ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позову ЛМГО «Студія активного довкілля» до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання укласти договори купівлі-продажу об`єктів малої приватизації (т.1 а.с.16-19).

18.08.2023р., враховуючи зазначену постанову Касаційного господарського суду, управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради підготувало звернення на адресу приватного виконавця Зорени П.І. та ДП «Сетам» з проханням вжити заходи щодо захисту майнових прав Львівської територіальної громади. Аналогічні звернення булі підписані до ГУНП у Львівьскій області та Львівської обласної прокуратури (т.1 а.с.132-134, 135-137).

06.09.2023р. юридичним департаментом Львівської міської ради були складені заяви на адресу приватного виконавця Зорени П.І. та ДП «Сетам» з проханням не проводити 07.09.2023р. аукціон на нежитлову будівлю «А-2» загальною площею 385,9кв.м та нежитлову будівлю «Б-1» загальною площею 38,2кв.м, розташовані за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24-25,26-27).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), саме тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (така ж правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсними торгів з реалізації нерухомого майна та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець переможець торгів (див. постанови від 5 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (пункти 40-41), від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 56)).

Якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, не маючи права його відчужувати, то покупець не набуває право власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від такого набувача лише у випадках, встановлених частиною першою статті 388 ЦК України (з урахуванням винятків, визначених у частині другій цієї статті), тоді як у недобросовісного набувача чи у добросовісного, який набув майно безоплатно, власник має право його витребувати у всіх випадках (стаття 387, частина третя статті 388 ЦК України).

Тому, якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним та не набув право власності на придбане приміщення готелю, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння немає потреби в оскарженні електронних торгів (відповідного правочину купівлі--продажу), складених на їх підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу (Вказані висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2023р. у справі № 233/4365/18).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належність та ефективність обраного способу захисту у виді вимоги про визнання електронних торгів недійсними, наявності підстав для визнання електронних торгів недійсним.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Таким чином, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Отже, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, провадження № 14-208цс18, зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128 гс 19).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127 гс 19)».

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

Також у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

У наведеній постанові наголошено на тому, що функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі.

У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі №725/1824/20 (провадження № 61-15705св21) зроблено висновок, що: «конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. […] апеляційний суд установив, що нежитлові приміщення вибули з власності позивачів унаслідок волевиявлення ОСОБА_2 без отримання згоди ОСОБА_1. Тобто, спільна воля позивачів на вибуття з їх власності спірного майна була відсутня. Суд зазначив, що ОСОБА_3 набула права власності на нежитлові приміщення за відплатним договором, придбавши його у ОСОБА_6, та є четвертим власником нежитлових приміщень після їх відчуження ОСОБА_2, а тому не знала та не могла знати про те, що це майно вибуло з власності ОСОБА_1 поза її волею. Під час придбання майна ОСОБА_3 правомірно очікувала, що ОСОБА_6 мала право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти. Колегія суддів прийняла до уваги, що в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна, яке ОСОБА_3 набула у власність, а після придбання нерухомого майна ОСОБА_3 понесла витрати на його перепланування та покращення в розмірі 421 802 грн. […] За таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок про неможливість витребування спірних нежитлових приміщень у ОСОБА_3, оскільки задоволення позову про витребування майна в цій справі матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря».

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №522/1884/18.

Із встановлених судами обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 придбав спірне майно за наслідками проведення електронного аукціону №594830 від 07.09.2023р.

Відомості про обтяження щодо заборони вчиняти дії по відчуженню спірних об`єктів на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 07.09.2023 р. у справі №914/2690/23 були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.09.2023 р., тобто після реєстрації права власності на спірні об`єкти за ОСОБА_1 08.09.2023 року.

У Постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та "юридичне очищення" майна, придбаного у такий спосіб.

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно було продане йому у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а тому позовні вимоги Львівської міської ради про витребування у нього цього нерухомого майна не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.