ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4524/24

Головуючий у першій інстанції Карпусь І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/513/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівського області від 19 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності (суддя Карпусь І.М.), ухвалене у м.Ніжин,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила виділити їй в натурі 17/100 часток квартири АДРЕСА_1 , як окремий та цілий об`єкт, який складається із житлової кімнати літ. «1» площею 16,8 кв.м, приміщення літ. «2» площею 3,0 кв.м, загальною площею 19,8 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м, припинивши право спільної часткової власності на це майно за нею. Позов мотивовано тим, що позивачці на праві спільної часткової власності належить 17/100 часток у вищевказаній квартирі, співвласниками інших часток нерухомого майна є відповідачі, а саме: ОСОБА_2 1/4 частка, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 27/200 часток, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 19/200 часток, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 по 37/300 часток. Фактично житловий будинок розділений на квартири, але юридично у кожного співвласника є лише частки квартири без виділення їх у натурі. За доводами ОСОБА_1 , її квартира відокремлена та має окремий вхід, однак для належного використання та розпорядження нею необхідно виділити в натурі частки із спільної часткової власності.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівського області від 19 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 29 квітня 2024 року №260 є недостатнім доказом на підтвердження технічної можливості виділу належної позивачці частки у квартирі з дотриманням законодавства у сфері будівництва, ураховуючи належність позивачці з часткою 17/100 приміщення площею 26,9 кв.м, з яких вона просить виділити 19,8 кв.м, що менше 28 кв.м, регламентованих ДБН, та без санвузла. Зазначене свідчить, що площу у квартирі, про виділення якої в натурі в окремий об`єкт нерухомості просить позивачка, неможливо виділити без втрати можливості використання цієї площі як квартири, тобто без втрати її цільового призначення. Також суд дійшов висновку, що даний висновок не у повній мірі відповідає формі, передбаченій Додатком 6 Порядку, оскільки при визначенні кількості новоутворених об`єктів нерухомого майна зазначено лише один об`єкт, водночас інші об`єкти нерухомого майна, що можуть утворитися в результаті виділу, не зазначені. Зокрема не відображено відомостей і щодо належних позивачці частки приміщень загального користування площею 7,1 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано те, що жоден із відповідачів у ході розгляду справи не заперечував проти виділу позивачу частки квартири. Більше того, відповідачами визнавалося, що фактичне користування часткою об`єкта нерухомого майна відповідає можливому варіанту поділу, запропонованому КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації». Вважає недоречним посилання суду на ненадання висновку судового експерта про технічну можливість виділу належної позивачу частки у квартирі та незаявлення клопотання про призначення відповідної експертизи, оскільки наданий висновок КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» відповідачами не оспорювався.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що за договором дарування частки квартири від 30 листопада 2020 року ОСОБА_10 отримала у власність від ОСОБА_11 17/100 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа вказаної квартири складає 158,3 кв.м, житлова площа 92,5 кв.м. До набутих позивачкою 17/100 часток квартири належить: житлова кімната, зазначена в плані літ. «11», житловою площею 16,8 кв.м, коридор, зазначений у плані літ. «10», площею 3,0 кв.м, та належна частка приміщень загального користування площею 7,1 кв.м. Загальна площа 17/100 часток квартири становить 16,8 кв.м, житлова площа 26,9 кв.м (а.с.11-12).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_2 - 1/4 частка квартири, до якої відноситься житлова кімната літ.8 площею 17,4 кв.м та належна частка приміщень загального користування площею 15,3 кв.м, загальна площа 32,7 кв.м, житлова площа 17,4 кв.м; ОСОБА_12 - 17/100 часток квартири; ОСОБА_3 27/200 часток квартири, що включаються до 27/100 часток, до яких відносяться: житлова кімната зазначена літерою «7» житловою площею 11,6 кв.м, житлова кімната зазначена літерою «8» житловою площею 16,6 кв.м, коридор зазначений літерою «9» площею 3,0 кв.м та належна частка приміщень загального користування площею 11,9 кв.м; ОСОБА_4 27/200 часток; ОСОБА_13 19/200 часток; ОСОБА_6 19/200 часток; ОСОБА_7 - 37/300 часток; ОСОБА_8 37/300 часток; ОСОБА_9 37/300 часток (а.с.18-20).

Відповідно до висновку КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 29 квітня 2024 року №260 за технічними показниками 17/100 часток квартири, розташованої в АДРЕСА_2 , є відокремлена, має окремий вихід, окрема інженерне та електрообладнання, може бути виділена в натурі в цілому та відокремлена в окремий об`єкт нерухомого майна (а.с.16).

ОСОБА_1 звернулася до відділу державної реєстрації Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області із заявою про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (виділу в натурі частки майна), у задоволенні якої їй відмовлено листом від 18 липня 2024 року (а.с.17).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15 (провадження № 61-26178св18), від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20).

Завданням суду при розгляді такої категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності.

Розглядаючи спір, який виник у цій справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Помилковими є доводи ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно визнав недостатніми надані нею докази, які підтверджують можливість виділу частки із майна, що є спільною частковою власністю.

Так, суд першої інстанції вірно послався на положення ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», якими встановлено нижню межу площі однокімнатної квартири 28 кв.м.

Площа 17/100 часток квартири АДРЕСА_1 , яку позивачка просить їй виділити, є недостатньою для влаштування однокімнатної квартири згідно з вимогами ДБН. Відповідно суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість виділу цієї площі без втрати її цільового призначення.

На підтвердження можливості виділу частки в натурі позивачка надала висновок №260 від 29 квітня 2024 року, зроблений КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статтті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналіз висновку №260 від 29 квітня 2024 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об?єкта нерухомого майна, наданий позивачкою, свідчить про те, що він не є висновком експерта, отже він не є належним і допустимим доказом технічної можливості виділу в натурі частки з об?єкта нерухомого майна.

Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи позивачка не заявляла.

Крім того, вказаний висновок складено 29 квітня 2024 року у відповідності до вимог Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (а саме додаток №2), на яку також в своїй апеляційній скарзі посилається ОСОБА_1 . У той же час вказаний наказ втратив чинність 11 грудня 2023 року.

Інших належних і допустимих доказів про можливість виділу в натурі частки із спірного об"єкта нерухомого майна, яка відповідає вимогам закону, позивачка не надала, а матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги, що жоден із відповідачів не заперечував проти виділу позивачці частки квартири, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в даному випадку визнання позову суперечить закону і у відповідності до положень частини 4 статті 206 ЦПК України суд не може прийняти таке визнання відповідачами позову.

З огляду на викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівського області від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий: Судді: