ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5682/21 Номер провадження 22-ц/814/105/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар:Старчик Є.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду міста Полтави від 17 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року позивач звернувя в суд із позовом до Харківської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло домоволодіння АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та мати позивача ОСОБА_5 , які спадщину прийняли.

Вказувала, що її мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після її смерті позивач прийняла та 24.11.2020 звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_6 , після смерті якого позивач ОСОБА_1 також спадщину прийняла.

Зазначала, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_6 з підстав відсутності документа, що посвідчує право власності на спадкове майно.

Будучи спадкоємцем майна померлих батьків у встановленому законом порядку позивач прийняла спадщину, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори.

Просила суд встановити факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа договору на право забудови земельної ділянки, розташованої АДРЕСА_1 , від 07.06.1937, посвідченого в нотаріальному відділі Харківського облсуду 09.06.1937 за № 1559/2. Просила встановити факт родинних відносин,а сааме факт того, ОСОБА_7 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,є матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просила також визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину спадкового майна, до складу якого входить 1/2 частка домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 . Також просила визнати право власності на 1/6 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 .

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 17 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа договору на право забудови земельної ділянки, розташованої АДРЕСА_1 , від 07.06.1937, посвідченого в нотаріальному відділі Харківського облсуду 09.06.1937 за № 1559/2, виданого на ім`я забудовника ОСОБА_8 .

Встановлено факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Додатковим рішенням Київського районного суду міста Полтави від 16 вересня 2024 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом в складі приміщень: в житловому будинку літ. «А-1» загальною площею 41,3 кв.м., а саме: 2-1 кухня площею 6,8 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 8,5 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 15,8 кв.м., 2-4 коридор площею 5,4 кв.м., ІІІ коридор площею 4,8 кв.м., льох «В», ганок «а3», вбиральня «Г», сарай «Е», частина паркану №1, хвіртка № 3.

В апеляційному порядку рішення оскаржила Харківська міська рада. Скарга мотивована тим , що рішення суду в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/3 частину домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 ухвалене з порушенням норм матеріального права , без повного з`ясування обставин справи та без врахування усталеної судової практики з питань визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти .

Скаржник вказує , що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , сарай літ. «Е» самочинно збудований , про що міститься відповідний штамп встановленого зразку . Інформація про наявність дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту літ. «Е» та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку в матеріалах справи відсутня. Тож, апелянт вказує, що спадкоємець не набуває права власності на нерухоме майно у порядку спадкування , якщо за життя спадкодавець не набув права власності на таке майно.

Чинним законодавством встановлено, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок , іншу будівлю, земельну ділянку , то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування , що співвідноситься із загальним принципом права ніхто не може передати більше прав , ніж має сам.

Враховуючи те, що у зв`язку із тим , що в складі домоволодіння наявний об`єкт самочинного будівництва ( сарай літ. Е) визнання права власності на частку вказаного домоволодіння суперечить нормам діючого законодавства.

Апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 17 листопада 2023 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити нове рішення , яким у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності відмовити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Згідно з інформацією Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 на підставі договору про право забудови від 07.06.1937, посвідченого 09.06.1937 Нотаріальним відділом Харківського обласного суду, р.№ 1559/2, частка складає 1/2, та ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного народного суду м. Харкова від 04.07.1989, справа № 2-806, частка складає 1/2.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис від 09.06.1981 № 4124 (том 1 а.с. 42).

Рішенням Ленінського районного народного суду м. Харкова від 04.07.1989 в справі № 2-806 за 1989 рік встановлено факт належності правовстановлюючого документа договору на право забудови земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 , від 07.06.1937, посвідченого 09.06.1937 Нотаріальним відділом Харківського обласного суду, р.№ 1559/2, ОСОБА_10 .

Після смерті ОСОБА_4 до складу спадкового майна ввійшло домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке належало померлій на підставі договору на право забудови земельної ділянки від 07.06.1937.

За інформацією Харківського обласного державного нотаріального архіву, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1981-1993 роки після померлої08.06.1981 ОСОБА_11 ( російською мовою ОСОБА_10 , яка на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину не надходили.

Спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які прийняли спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном.

Рішенням Ленінського районного народного суду м. Харкова від 04.07.1989 в справі № 2-806 за 1989 рік визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Другий спадкоємець ОСОБА_5 прийняла спадщину, але правовстановлюючий документ не отримала.

Позивач ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , актовий запис про народження № 656 від 24.05.1964.

Мати позивача ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть від 09.11.1988 № 12111.

Батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про смерть від 22.09.2001 № 2577.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В архівному фонді бюро записів актів громадянського стану міських відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів про народження по м. Харків за 1933 рік є запис від 25.12.1933 (реєстраційний номер 6343) про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 « ОСОБА_14 », батько якої « ОСОБА_15 », 1908 року народження, мати « ОСОБА_16 », 1911 року народження.

Скаржником рішення оскаржується лише в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно , судом апеляційної інстанції переглядається виключно у цій частині.

За ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

По справі встановлено, що позивач не має можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом листа ВССУ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За аналізом практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктом було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»).

Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Із доказів у справі встановлено, що спірне майно належало ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідно , обидві мали право забудови. Згідно технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 сарай «Е» було збудовано 1979 року.

Скаржник вказує, що визнання права власності на майно, яке не було у законному порядку зареєстроване , як об`єкт не рухомості , не може набуватися спадкоємцем у власність , оскільки ніхто не може передати більше прав , ніж має сам. На думку скаржника реєстрація сараю літ «Е» за адресою АДРЕСА_1 мала відбуватися за положеннями ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» , проте колегія суддів вважає вказані посилання хибними та безпідставними.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, що затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року і яка регулювала виникнення права власності на час закінчення будівництва в 1979 році (Інструкція втратила чинність 13.12.1995 року), реєстрацію будинків із обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ типу Української PCP, що належать місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємства і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності і здійснювалася вона на підставі документів, що встановлюють право власності .

Відповідно , в суду відсутні підстави вважати , що наявність сараю літ «Е» на території домоволодіння спадкодавця може бути підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішеннябез змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 17 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А.Лобов