Справа № 444/4577/24
Провадження № 2/444/331/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 22.05.2001 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), до Рава Руської міської сільської ради Львівського району Львівської області (адреса: вул. Ярослава Мудрого, 3, м. Рава-Руська, Львівський р-н, Львівська область, 80316. Код ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська Державна Нотаріальна контора Львівської області (м. Жовква, вул. Воїнів УПА, 1, Львівського району, Львівської області, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ :

Свої позовні вимоги Позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла моя свекруха ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (додається).

У ОСОБА_2 були два сина: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження (додається)

Після смерті ОСОБА_2 в спадщину вступив син ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. У зв`язку з чим другий син - ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом прийняв фактично спадщину після смерті брата, який був спадкоємцем своєї матері на земельну ділянку згідно Державного Акту (додається). ОСОБА_3 було подано позов до суду про встановлення факту правовстановлюючого документу, а саме, що вищевказаний Державний Акт належить ОСОБА_2 (рішення суду додається).

На підставі вищевказаного Державного Акту та Рішення суду, земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номера та зареєстровано право приватної власності за померлою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (додається).

У зв`язку з чим Позивач звернулась в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області для отримання свідоцтв про права на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 . В тому числі і на земельні ділянки кадастровий номер: :06:000:0644 та :02:000:0926 (витяги додаються) згідно вище вказаного Державного Акту.

Державний нотаріус Рава Руської ДНК завів спадкову справу та Видав свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який був спадкоємцем своєї матері ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину на вищевказані земельні ділянки (котрі були у власності матері), але юридично їх не оформив, так як не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки на своє ім.`я, оскільки Позивачем не подано правовстановлюючі документи на спадкове майно, тобто не подані документи, що підтверджують, що вищевказані земельні ділянки перебували у власності ОСОБА_3 (Постанова додається).

Позивач повідомляє, що чоловік фактично прийняв спадщину після смерті матері на вищевказані земельні ділянки. За його замовленням було розроблено кадастрові номери на вищевказані земельні ділянки. Після чого він в державного реєстратора зареєстрував право приватної власності за померлою в Державному Реєстрі. Проте у зв`язку зі смертю він не отримав свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті матері на вищевказані земельні ділянки.

Позивачка повідомляє, що чоловік весь час користувався вищевказаними ділянками, а після його смерті даними земельними ділянками користується Позивачка.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з вимогами ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1статті 1297 ЦК України,спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктахдо уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК Кодексу).

Відповідно до частини 1статті 1269 ЦК України,спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з частиною 1статті 1270 ЦК України,для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Враховуючи вищевикладене вбачається, що позивач в порядку спадкування після смерті чоловіка має право на вищевказані земельні ділянки. Однак, враховуючи те, що право власності на вищевказані земельні ділянки не було зареєстровано за померлим чоловіком, позивач не може оформити своє право та не має можливості переоформити таке право в нотаріальній конторі.

Враховуючи вищенаведене, Позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду з даним позовом та просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача Рава Руської міської ради Львівського району, Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Однак, представник відповідача Рава-Руської міської ради Львівського району, Львівської області надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. У вирішенні даної справи покладається на думку суду.

Представники третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином. Однак надіслали на адресу суду спадкові справи та клопотання про розгляд справи у їх відсутності. У вирішенні даної справи покладається на думку суду.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла моя свекруха ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть (додається).

У ОСОБА_2 були два сина: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження (додається)

Після смерті ОСОБА_2 в спадщину вступив син ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. У зв`язку з чим другий син - ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом прийняв фактично спадщину після смерті брата, який був спадкоємцем своєї матері на земельну ділянку згідно Державного Акту (додається). ОСОБА_3 було подано позов до суду про встановлення факту правовстановлюючого документу, а саме, що вищевказаний Державний Акт належить ОСОБА_2 (рішення суду додається).

На підставі вищевказаного Державного Акту та Рішення суду, земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номера та зареєстровано право приватної власності за померлою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (додається).

У зв`язку з чим Позивач звернулась в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області для отримання свідоцтв про права на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 . В тому числі і на земельні ділянки кадастровий номер: :06:000:0644 та :02:000:0926 (витяги додаються) згідно вище вказаного Державного Акту.

Державний нотаріус Рава Руської ДНК завів спадкову справу та Видав свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який був спадкоємцем своєї матері ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину на вищевказані земельні ділянки (котрі були у власності матері), але юридично їх не оформив, так як не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки на своє ім.`я, оскільки Позивачем не подано правовстановлюючі документи на спадкове майно, тобто не подані документи, що підтверджують, що вищевказані земельні ділянки перебували у власності ОСОБА_3 (Постанова додається).

Позивач повідомляє, що чоловік фактично прийняв спадщину після смерті матері на вищевказані земельні ділянки. За його замовленням було розроблено кадастрові номери на вищевказані земельні ділянки. Після чого він в державного реєстратора зареєстрував право приватної власності за померлою в Державному Реєстрі. Проте у зв`язку зі смертю він не отримав свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті матері на вищевказані земельні ділянки.

Позивачка повідомляє, що чоловік весь час користувався вищевказаними ділянками, а після його смерті даними земельними ділянками користується Позивачка.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з вимогами ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1статті 1297 ЦК України,спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктахдо уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК Кодексу).

Відповідно до частини 1статті 1269 ЦК України,спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з частиною 1статті 1270 ЦК України,для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Враховуючи вищевикладене вбачається, що позивач в порядку спадкування після смерті чоловіка має право на вищевказані земельні ділянки. Однак, враховуючи те, що право власності на вищевказані земельні ділянки не було зареєстровано за померлим чоловіком, позивач не може оформити своє право та не має можливості переоформити таке право в нотаріальні

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 22.05.2001 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрий був спадкоємцем своєї матері - ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельні ділянки:

- кадастровий номер :06:000:0644, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- кадастровий номер :02:000:0926, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

котрі є у приватній власності ОСОБА_2 на підставі Державного Акту серія ЛВ №013801 від 28.02.2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 13 січня 2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.