Суддя Маркосян М. В.
Справа № 644/9078/24
Провадження № 2/644/944/25
20 лютого 2025 року м. Харків
Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі
головуючої судді Маркосян М.В.,
за участю секретаря судового засідання Лєпілової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Могилян Л.В. звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 борг у сумі 9000,00 доларів США та пеню.
Позов обґрунтовує тим, що на підставі укладеного договору позики, який оформлений борговою розпискою, відповідач отримав від позивача грошові кошти, які зобов`язався повернути 06 липня 2024 року, але не повернув., надання коштів у борг відповідачу підтверджується відповідною розпискою. Просить стягнути в судовому порядку 9000,00 дол.США, що в гривні становить 373050,00 грн. та пеню в розмірі 2874,32 грн.
Позивач у судові засідання, які були призначені на 27.11.2024, 23.12.2024, 23.01.2025, 20.02.2025 не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо заочного розгляду справи заявлено суду не було.
Також, в судові засідання, відповідач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток, відзив на позов не подав, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом 20.02.2025 постановлено провести заочний розгляд справи.
У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Позовні вимоги обґрунтовуються тією обставиною, що у липні 2024 року громадянином ОСОБА_2 була складена розписка такого змісту «Я, ОСОБА_2 паспорт серія номер НОМЕР_1 отримую грошові кошти від ОСОБА_1 22 лютого 95 року у розмірі 9000$ (дев`ять тисяч доларів) зобов`язуюсь повернути до 6 червня (закреслено виправлено на «липня») 2024 року в повному розмірі отриману суму. 0_(незрозуміла цифра) 07.2024 підпис».
Інших доказів щодо укладення договору позики між позивачем та відповідачем, обставин укладення договору або
Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Також, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України).
Крім того, відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, при ухваленні рішення про стягнення боргу, який підтверджується розпискою, суду необхідно пересвідчитись у справжній правовій природі розписки від липня 2024, перевірити факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу), що є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. Крім того, суду необхідно пересвідчитись в тому, що на даний момент грошові кошти не повернуті позикодавцю.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Текст розписки, оригінал якої міститься у матеріалах справи містить відомості про отримання коштів відповідачем та обов`язок повернути кошти до 6 липня 2024 року. Даний факт відповідачем не заперечувався з наданням належних допустимих достовірних доказів. Сторони дотримались письмової форми договору, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Отже, у відповідності до статті 526 ЦК України, в якій зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідач, ОСОБА_2 повинен був повернути позивачу грошові кошти, але не зробив цього, що є підставою для їх стягнення у судовому порядку.
Крім того, позивачем у позовній заяві нарахована пеня, у розмірі 3% річних за 94 дні прострочення виконання зобов`язання за період з 07.07.2024 по 08.10.2024. В позовній заяві немає обґрунтування нарахування цих сум, та підстав нарахування пені, однак є посилання на статтю 625 ЦК України, тож суд вважає, що ці нарахування у розмірі 2874,32 є не пенею, а нарахуванням 3% річних здійснено на підставі статті 625 ЦК України. Щодо вимоги про стягнення 3% річних, суд, окремо звертає увагу на те, що у відповідності до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на даний момент, коли воєнний стан в Україні триває, буде суперечити нормам Цивільного кодексу України.
Щодо заявлених судових витрат.
Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Стосовно заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд вважає, що згідно наданого акту вбачається зв`язок зі справою у частині складання та направлення позовної заяви. Інші послуги не мають прямого зв`язку із судовою справою, або стосуються реалізації права адвоката на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке на пов`язано з суттю правничої допомоги клієнту. Таким чином розподілу підлягають такі судові витрати позивача 3759,24 грн. сума сплаченого судового збору та 6000,00 витрат на правничу допомогу. Суд вважає розмір судових витрат позивача на правову допомогу на загальну суму 6000,00 грн. обґрунтованим і таким, що відповідає критеріям розумності, співмірності зі складністю справи та підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в порядку статті 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США.
В частині стягнення пені в позові відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 9685,07 гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )
Повне судове рішення складене 20.02.2025 р.
Суддя Марина МАРКОСЯН