Провадження № 2/352/228/25
УХВАЛА

21 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

позивачів: ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в підготовчому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Олійнику М.Ю. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірною відмову у відновленні припиненого електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірною відмову у відновленні припиненого електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання.

Ухвалою від 21 січня 2025 року суд прийняв справу до провадження та призначив підготовче судове засідання на 13 год 30 хв. 21 лютого 2025 року.

21 лютого 2025 року від позивачів надійшла заява про відвід судді та секретаря судового засідання. Відвід судді обґрунтований тим, що суддя Олійник М.Ю.: по-перше, не має право розглядати справу через порушення правил підсудності, оскільки справа підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області; по-друге, у позивачів наявні сумніви в безсторонності та об`єктивності судді, так як він відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили задовольнити заяву про відвід судді з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача Дмитрук О.І. просив відмовити в задоволенні заяви про відвід судді через її необґрунтованість.

Заслухавши думки учасників справи, дослідивши заяву про відвід з додатками, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1-3 ст.40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Статтею 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішує спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тобто, окрім прямо визначених підстав для відводу, самовідводу судді, передбачених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України). У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність безсторонності згідно пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Підставою для відводу позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зазначили, що на їх думку, суддя Олійник М.Ю. не має право розглядати справу через порушення правил підсудності, оскільки справа підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Проте, питання підсудності даної цивільної справи було вирішене ухвалою Івано-Франківської міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2024 року, якою було вирішено направити справу до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, за правилами виключної підсудності.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року ухвала Івано-Франківської міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2024 року була залишена без змін.

Отже, цивільна справа ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірною відмову у відновленні припиненого електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання, підсудна саме Тисменицькому районному суду Івано-Франківської області, відповідно суддя Олійник М.Ю. може її розглядати.

Окрім того, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказують про наявні у них сумніви в безсторонності та об`єктивності судді Олійника М.Ю., так як він відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, доводи позивачів зводяться до незгоди з рішенням судді в інших справах, що не може бути підставою для відводу судді у відповідності до ч. 4 ст. 36 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не навели об`єктивних та обґрунтованих аргументів і фактів, які дають підстави сумніватися у безсторонності, неупередженості судді, а тому їх доводи в заяві про відвід судді Олійника М.Ю. не є правовими підставами для відводу судді в розумінні статей 36, 37 ЦПК України. У зв`язку з вищенаведеним заява про відвід судді Олійника М.Ю. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 40 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Олійника М.Ю. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірною відмову у відновленні припиненого електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту ухвали - 24 лютого 2024 року.

Суддя Максим ОЛІЙНИК