УХВАЛА

18 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 337/702/24

провадження № 61-1376ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визнання недійсним договору позики та іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Т. М., про визнання недійсним договору позики та іпотечного договору.

Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 вересня 2024 року, позов ОСОБА_2 залишено без розгляду з підстав передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

13 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про компенсацію судових витрат відповідачу, пов`язаних з розглядом справи здійснених внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Заява обгрунтована тим, що внаслідок недобросовіних дій та зловживання процесуальними правами позивача та його представників, які не з`являлися у судові засідання, судові засідання у справі № 337/702/24 відкладалися, а розгляд справи затягувався, та внаслідок чого позов залишено без розгляду.

Крім того, відповідач вказував, що подання позову ОСОБА_2 було завідомо необґрунтовано, оскільки такий поданий за відсутності порушеного права та відсутності підстав, а отже останній діяв недобросовісно, зловживаючи своїми правами.

З огляду на зазначене, заявник просив стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 58 269 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 20 вересня 2024 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, а тому не можуть вважатися необґрунтованими.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000, 00 грн.

30 січня 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко А. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове яким стягнути з ОСОБА_2 судові витрати понесені в суді першої інстанції у розмірі 58 369, 00 грн та судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 21 196, 00 грн.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства

є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зі змісту касаційної скарги та судових рішень у справі вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду саме із заявою про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 13

частини першої статті 353 ЦПК України).

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30,

32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ураховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено права касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої за результатами перегляду такої ухвали в апеляційному порядку.

Аналогічний висновок викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду

від 28 червня 2022 року у справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21). Зокрема Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що «ухвала суду першої інстанції стосовно компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), внаслідок необґрунтованих дій позивача є ухвалою щодо визначення розміру судових витрат. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що оскільки ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат не належить до переліку ухвал, визначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, таку ухвалу не можна оскаржити у касаційному порядку. А тому не можна оскаржити у цьому порядку

і постанову апеляційного суду про залишення без змін вказаної ухвали суду першої інстанції.».

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення у постанові апорізького апеляційного суду від 22 січня 2025 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку є помилковим та не може бути підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме вимогам статті 389 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визнання недійсним договору позики та іпотечного договору.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара