Провадження № 2/369/839/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К.К.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Свистовича Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали цивільної справи № 369/11272/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: АТ "Державний ощадний банк України", ОСОБА_3 про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: АТ "Державний ощадний банк України", ОСОБА_3 про поділ майна.

Свої вимоги мотивував тим, що з 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 червня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки. У зв`язку з відсутністю коштів для придбання вказаного майна, 19 червня 2002 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України», було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку за кредитною схемою (далі кредитний договір). Вказаний кредит оплачувався за рахунок спільних коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до січня 2007 року. З січня 2007 року у відповідача почались проблеми з фінансами і кредит сплачувала ОСОБА_2 самостійно.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2009 року ОСОБА_1 було засуджено до 5 років позбавлення волі. У зв`язку із цим з січня 2007 року, як зазначає позивач, ОСОБА_2 виконувала зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором за власний рахунок.

За таких обставин, на думку позивача, спірне нерухоме майно є спільною частковою власністю ОСОБА_2 (частка у розмірі 87 %) та ОСОБА_1 (частка у розмірі 10 %).

На підставі викладеного, позивач просить суд:

Визнати незавершений будівництвом житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,16 га кадастровий номер :02:002:5070, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

Визнати за ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 87% незавершеного будівництвом житлового будинку зі ступенем готовності 97% разом з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та на 87% земельної ділянки, площею 0,16 га кадастровий номер :02:002:5070, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на 10% незавершеного будівництвом житлового будинку зі ступенем готовності 97% разом з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та на 13% земельної ділянки, площею 0,16 га кадастровий номер :02:002:5070, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року клопотання позивача ОСОБА_1 від 08 серпня 2023 року за вхідним № 378732, про долучення письмових доказів до матеріалів цивільної справи № 369/11272/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: АТ "Державний ощадний банк України", ОСОБА_3 про поділ майна було повернуто позивачу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

24 січня 2025 року на адресу суду від представника третьої особи АТ "Державний ощадний банк України" адвоката Батюка Антона Геннадійовича надійшли письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких всі зобов`язання позичальника по кредитному договору №366/2 від 13 червня 2002 року виконані у повному обсязі. Враховуючи зміст заявлених позовних вимог у справі, відсутність невиконаних зобов`язань за кредитним договором, результати розгляду справи не впливають на права та інтереси АТ «Ощадбанк», у зв`язку із чим представник просив винести рішення з урахуванням даних пояснень та норм чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Свистович Р.С. проти позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи АТ "Державний ощадний банк України" у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки не повідомив. У письмових поясненнях просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника третьої особи.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань, пояснень станом на дату винесення рішення до суду не надходило.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи прокурора, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого у травні 2016 року Святошинським РВ ГУДМС України в місті Києві ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Коростишів Житомирської області.

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 , виданого 11 січня 2018 року Пенсійним фондом України довічно, ОСОБА_1 перебуває на пенсії по інвалідності (2 грп. Загальне захворювання).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 24 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 24 травня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 1295. Батьками особи вказані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами 1 та 2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника (пункти 40, 43, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Згідно з частинами 1-3 ст. 12, частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Суд зазначає, що до позову не додано жодного доказу, з якого суд мав би можливість перевірити обставини, на які посилається позивач у позовній заяві. Матеріали справи не містять договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку за кредитною схемою та інших доказів, на які посилається позивач у позовній заяві.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 12-13, 15-16, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: АТ "Державний ощадний банк України", ОСОБА_3 про поділ майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 07 лютого 2025 року.

Суддя: І. О. Фінагеєва