Справа № 738/2931/24
№ провадження 2/738/86/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року Менський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого судді: Савченка О.А.

з участю

секретаря: Лях Н.М.

представника позивача: адвоката Минця О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Менської міської ради Чернігівської області, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнко Сергій Володимирович, про тлумачення заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Менської міської ради Чернігівської області, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнко Сергій Володимирович, про тлумачення заповіту, в якому просить суд розтлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_2 та посвідченого 24 жовтня 1994 року секретарем виконавчого комітету Синявської сільської Ради Народних депутатів Менського району Чернігівської області Рубан З.В., зареєстрованим у реєстрі за № 65. В обґрунтування позову зазначив, що 24 жовтня 1994 року ОСОБА_2 склала заповіт, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після смерті ОСОБА_2 спадщину фактично прийняла ОСОБА_3 , яка проживала та була зареєстрована із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте юридично її не оформила. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, спадкоємцем якої першої черги за законом є її син позивач ОСОБА_1 . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_3 , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яке остання успадкувала після померлої ОСОБА_2 , оскільки в заповіті, складеному ОСОБА_2 прізвище спадкоємця вказано ОСОБА_4 , тоді як вірним є Середа. Єдиною можливістю захистити своє право є звернення позивача із позовом до суду з проханням розтлумачити вказаний заповіт.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, доручив свої інтереси судовому засіданні представляти адвокату Минцю О.В.

Представник позивача адвокат Минець О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності нез`явившихся учасників справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

24 жовтня 1994 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 24 жовтня 1994 року секретарем виконавчого комітету Синявської сільської Ради народних депутатів Синявської сільської ради Менського району Чернігівської області Рубан З.В., зареєстрований у реєстрі за № 65, яким ОСОБА_2 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_5 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Піски Корюківського району Чернігівської області померла ОСОБА_2 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.4-5).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, в тому числі і на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» (а.с.10).

Із повідомлення приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу № 660/01-16 від 20.12.2024 слідує, що спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилась (а.с.24).

Із наявних у матеріалах справи копій свідоцтв про народження та про укладення шлюбу (а.с.8) слідує, що ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , 21 лютого 1971 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 і змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Згідно із довідкою старости Олександрівського старостинського округу № 98 від 25.03.2024 ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею був зареєстрований і фактично проживав син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Піски Корюківського району Чернігівської області ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, спадкоємцем якої першої черги за законом є син позивач ОСОБА_1 , що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с.9).

В установленому законом порядку ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, зокрема просив видати йому свідоцтво про право на спадщину, яке спадкодавець ОСОБА_3 успадкувала за заповітом після померлої ОСОБА_2 . 24 вересня 2024 року приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Ніколаєнко С.В. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» і належало ОСОБА_2 , оскільки в заповіті складеному останньою прізвище спадкоємця вказано « ОСОБА_4 », а згідно свідоцтва про смерть прізвище матері позивача вказано « ОСОБА_8 » (а.с.12, 46).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила суду, що в 1994 році вона працювала секретарем Синявської сільської ради Менського району Чернігівської області і посвідчувала заповіт ОСОБА_2 . Заповідач сама вказала прізвище особи, якій заповідала все своє майно, будь яких документів не надала і підстав для їх перевірки тоді не було. ОСОБА_2 була одинокою і все своє майно дійсно заповіла своїй племінниці ОСОБА_3 , а помилка в написанні прізвища пов`язана з тим, що остання фактично проживала однією сім`єю із ОСОБА_10 , у них народився син, при цьому шлюб із ОСОБА_8 не був розірваний, але заповідачка про це не знала.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.

Оскільки нотаріус побачив у змісті заповіту суперечності, то відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснює суд.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 335/9398/16-ц (провадження № 61-20484св18) зазначено, що «тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що неточності та помилки у тексті заповіту щодо адреси нерухомого майна, яке передається у спадщину, за обставин цієї справи не можуть бути усунути шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей 213, 1256 ЦК України».

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, тлумачення змісту даного заповіту в жодному разі не змінюватиме волю заповідача, не підмінятиме собою сам заповіт та не виходитиме за межі змісту заповіту.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Менської міської ради Чернігівської області, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнко Сергій Володимирович, про тлумачення заповіту задовольнити.

Розтлумачити, що в заповіті складеному 24 жовтня 1994 року ОСОБА_2 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Синявської сільської Ради Народних депутатів Менського району Чернігівської області Рубан З.В., зареєстрованим у реєстрі за № 65, ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко