Справа № 291/1418/24
Провадження №2/291/100/25
РІШЕННЯ

іменем України

12 лютого 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гарбарук І.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Р.Ю.,

представника позивача Остапчука І.В.,

представника відповідача Дмитрук К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Ружин в порядку загального позовного провадження цивільну справу №291/1418/24 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Остапчук І.В., до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ружинської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після його смерті залишилося спадкове майно, яке вона в установленому законом порядку прийняла. В той же час її батько прийняв спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_3 проживала однією сім`єю у незареєстрованому шлюбі. Після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є ОСОБА_3 , оскільки вона проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю більше, ніж 5 років до часу відкриття спадщини, і згідно зі ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги по закону та прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 2,9888 га, яка розташована на території Плосківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_4 позивачка звернулася із заявою до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Камінської Л.В, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,9888 га, кадастровий номер :02:000:0107, у зв`язку з відсутністю встановленого факту постійного проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Ружинської селищної ради у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2024 головуючим суддею по справі визначено суддю Гарбарук І.М.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 11.11.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

15.11.2024 позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків та особисто підписану позовну заяву, яку ухвалою суду від 20.11.2024 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 20.11.2024 повернуто заяву представника позивача-адвоката Остапчука І.В. про зміну предмета позову, а саме - встановлення факту, що має юридичне значення проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

25.11.2024 позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 20.11.2024.

Ухвалою суду від 28.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

10.12.2024 на адресу суду надійшла копія спадкової справи №409/2008 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

17.12.2024 на адресу суду надійшла копія спадкової справи №96/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 18.12.2024 закрито підготовче провадженні та призначено розгляд справи по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Камінською Л.В. заведено спадкову справу №96/2021, з якої вбачається, що єдиним спадкоємцем на майно померлого є позивачка ОСОБА_1 , заповіти відсутні (а.с. 98-131).

24.09.2021 ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 10).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Після її смерті заведено спадкову справу №409/2008 Ружинською державною нотаріальною конторою, згідно з якою спадкоємцями за заповітом є ОСОБА_2 , брат спадкодавці, та ОСОБА_5 (а.с. 62-93).

25.02.2009 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 видані свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Згідно з витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76144186 від 09.03.2024 спадкова справа відносно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилася (а.с.12).

Відповідно до довідки №111 від 11.06.2024, виданої Ружинською селищною радою Бердичівського району Житомирської області, померлий ОСОБА_4 на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , разом із своєю співмешканкою ОСОБА_3 з 1983 року та до своєї смерті (а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,9888 га, кадастровий номер: :02:000:0107, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Плосківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЖТ №000196, виданого Ружинською райдержадміністрацією 03.11.2003 (а.с. 17).

ОСОБА_1 звернулася із заявою до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва на спадщину за законом на земельну ділянку 2,9888 га, кадастровий номер: :02:000:0107, яка належала ОСОБА_4 .

Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Л.В. у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.09.2024 року №420/02-31 вказала, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що належала ОСОБА_4 , неможливо у зв`язку з відсутністю встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 разом з померлим однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що передбачено ст.1264 ЦК України, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її рідний брат ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 15-16).

У мотивувальній частині позовної заяви ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю, більше ніж 5 років до відкриття спадщини, і згідно із ст.. 1264 ЦК України, ОСОБА_3 є спадкоємицею четвертої черги та прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

У зв`язку з викладеним, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,9888 га, кадастровий номер :02:000:0107.

Оцінка суду:

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Згідно зі ст. 1217, ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіт не залишив, а отже, у даному випадку спадкування здійснюється за законом.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

У відповідності до п.4.2 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин

Однак у позивачки відсутні документи, пов`язані із підтвердженням спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_4 .

Наявність у позивача документів, пов`язаних із смертю ОСОБА_4 , не можуть бути взятими до уваги, оскільки сама їх наявність не підтверджує факт перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2019 справа №202/5003/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , надала показання, що проживала по сусідству через 8 хат, знала ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , вказала, що вони проживали разом, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, не знала чи були одружені. Спільних дітей не мали.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , надала показання, що на той час працювала листоношею та проживала по сусідству через 6 хат, знала ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , проживали разом, як чоловік та дружина, мали спільне господарство. Спільних дітей не мали.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

З висновків Верховного Суду викладених у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, вбачається, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкоємцем спільним витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки.

Варто зауважити, що позивачкою ОСОБА_1 позовна вимога про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, не заявлялася, рішення суду щодо встановлення даного факту не зазначено та не долучено.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи, що відповідно до статей 1261-1265 ЦК України позивач не відноситься до жодної черги спадкоємців, відсутні належні та допустимі докази родинних та інших відносин ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задоволенню не підлягає.

Та обставина, що відповідач Ружинська селищна рада Бердичівського району Житомирської області не заперечує щодо задоволення позову не є самостійною та обов`язковою підставою для задоволення позову.

Решта доводів та пояснень сторін не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Остапчук І.В., до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Відповідач: Ружинська селищна рада, місце знаходження: Житомирська область, Бердичівський район, с-ще Ружин, вул. Незалежності 2, ЄРДПОУ 04344707.

Повний текст рішення виготовлено

та підписано 19.02.2025.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області І.М. Гарбарук