ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 495/1259/21

провадження № 61-11665св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави,

відповідачі: Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Недашківським Андрієм Володимировичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 20 червня 2024 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року виконувач обов`язків першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, правонаступником якого є Білгород-Дністровська окружна прокуратура, звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що Білгород-Дністровська місцева прокуратура (правонаступником якої є Білгород-Дністровська окружна прокуратура) вивчила питання законності набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0074 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О. С. від 07 жовтня 2020 року № 54457344 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації стало рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05 жовтня 2020 року № 1581 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», відповідно до якого ОСОБА_3 передано у власність вказану земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до Земельного кодексу України, -землі рекреаційного призначення.

У подальшому, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір І. В. від 08 жовтня 2020 року № 54483028 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 , який, у свою чергу, відчужив її на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 листопада 2020 року.

Прокурор вважав, що рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність зазначеної земельної ділянки є незаконним, а земельна ділянка підлягає поверненню до земель комунальної власності.

Спірна земельна ділянка вже передавалась у власність громадянам на підставі рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року, проте це рішення було скасовано рішенням Білгород-дністровського міськрайонного суду від 15 травня 2019 року у справі № 495/8566/16ц (набрало законної сили 18 червня 2019 року), яким установлено, що відведення спірної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації.

Прокурорська перевірка встановила, що генеральним планом смт. Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25 лютого 2005 року № 1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області.

Згідно з викопіюванням із Генерального плану смт. Затока, виконаного архітектором Затоківської селищної ради Майченко А. Г., зазначена територія визначена як землі рекреаційних установ. Згідно з даними з Публічної кадастрової карти України спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0074 розташована на відстані приблизно 109,9 м від урізу води Чорного моря, а, отже, на думку прокурора, входить до прибережної захисної смуги.

Посилаючись на наведене, прокурор просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05 жовтня 2020 року № 1581 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», яким ОСОБА_3 передано у власність сформовану земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074) для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 жовтня 2020 року № 979, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріальною округу Кушнір І. В., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 листопада 2020 року № 488, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К. М., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- припинити за ОСОБА_1 речове право власності на земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074) для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 39132418 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0074 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель комунальної власності Затоківської селищної ради земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що частиною першою статті 62 ЗК України передбачено вичерпний перелік заборон у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж морів та морських заток та не передбачено заборони дачного будівництва на таких земельних ділянках. Спірна земельна ділянка надана для індивідуального дачного будівництва, а не провадження господарської діяльності, тому положення статті 90 ЗК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки нею не регулюються. Прибережна захисна смуга Чорного моря на території смт. Затока співпадає з пляжною зоною Чорного моря на території смт. Затока, проте спірна земельна ділянка до пляжної зони не входить та не відноситься до прибережної захисної смуги, у зв`язку з чим не порушує рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05 жовтня 2020 року № 1580 та обмежень у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг, установлених Водним та Земельним кодексами України.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 червня 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути до земель комунальної власності Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду аргументована тим, що вимоги прокурора про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, скасування державної реєстрації та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не відповідають належному способу захисту.

Дійшовши висновку, що спірна земельна ділянка відноситься до прибережної' захисної смуги, суд зазначив, що заявлена прокурором вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку має розглядатися, як негаторний позов та, з огляду на це, зобов`язав останнього її власника ОСОБА_1 повернути цю ділянку до земель комунальної власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - Недашківський А. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 495/1243/21, від 14 грудня 2023 року у справі № 520/9830/21, від 07 грудня 2020 року у справі 641/3706/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Зміст касаційної скарги свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Зазначає, що ЗК України не передбачає можливості віднесення земельної ділянки одночасно до двох категорій, які передбачені частиною першою статті 19 ЗК України.

В матеріалах справи наявний доданий прокурором до позовної заяви витяг з Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки (№ НВ-014, дата формування 24 грудня 2014 року), відповідно до якого категорія земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0074 - землі рекреаційного призначення.

Також до позовної заяви прокурор додав інформаційну довідку з Державного земельного кадастру від 25 лютого 2021 року, відповідно до якої категорія земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0074 - землі рекреаційного призначення.

Склад земель рекреаційного призначення визначено статтею 51 ЗК України , яка не відносить землі, зайняті прибережними захисними смугами, до земель рекреаційного призначення.

Склад земель водного фонду визначний статтею 58 ЗК України, яка не відносить земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації до земель водного фонду.

Зважаючи на встановлене частиною першою статті 19 ЗК України чітке розмежування категорій земель відповідно до їх цільового призначення, склад земель рекреаційного призначення, визначений статтею 51 ЗК України, та склад земель водного фонду, визначений статтею 58 ЗК України, належність спірної земельної ділянки з цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва до земель рекреаційного призначення є обставиною, що відповідно до ЗК України виключає її належність до земель водного фонду.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду зроблено з порушенням норм частини першої статті 20 Закону України «Про державний земельний кадастр», частини першої статті 19, статей 51 58 ЗК України. Спірна земельна ділянка відносяться до земель рекреаційного призначення, передбачених генеральним планом смт. Затока м. Білгород- Дністровського Одеської області для об`єктів стаціонарної рекреації, дачної забудови.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо віднесення спірної земельної до прибережної захисної смуги, а отже й до земель водного фонду, зроблений без врахування наявності проєкту землеустрою щодо організації встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони Чорного моря на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області на порушення абз. 7 статті 88 ВК України.

Доводи інших учасників справи

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав відзив, у якому зазначає, що оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_1 - Недашківський А. В. подав відповідь на відзив, у якому підтримав викладені в касаційній скарзі доводи та наполягав на їх урахуванні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області цивільну справу № 495/1259/21 за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договорів купівлі-продажу земельної недійсними, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Справа № 495/1259/21 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року справу № 495/1259/21 призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення державного реєстратора - Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О. С. від 07 жовтня 2020 року № 54457344 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації стало рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05 жовтня 2020 року №1581 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», відповідно до якого ОСОБА_3 передано у власність вказану земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 жовтня 2020 року № 979 ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до ЗК України, - землі рекреаційного призначення.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К. М. від 11 листопада 2020 року № 55085717 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 39132418). Підставою для державної реєстрації переходу права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 листопада 2020 року № 488, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи K. M., згідно з яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до ЗК України, - землі рекреаційного призначення.

Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру, категорія спірної земельної ділянки - землі рекреаційного призначення, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до прокурорської перевірки генеральним планом смт Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25 лютого 2005 року № 1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території смт. Затока, м. Білгород-Дністровського Одеської області. Згідно із викопіюванням із генерального плану смт. Затока, виконаного архітектором Затоківської селищної ради Майченко А. Г. , зазначена територія визначена як землі рекреаційних установ. Відповідно до даних з Публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0074 розташована на відстані приблизно 109,9 м від урізу води Чорного моря, а, отже, входить до прибережної захисної смуги. Рішенням Затоківської селищної ради від 04 червня 2008 року № 219 Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» (далі - ТОВ «Укрбудінвест») затверджене містобудівне обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока, згідно з яким вказана земельна ділянка, що розташована на відстані приблизно 109,9 метрів від урізу води у Лиманському районі смт. Затока біля земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ТОВ «Укрбудінвест», передбачена для розміщення пляжно-розважального комплексу згідно містобудівних норм.

Рішенням Затоківської селищної ради від 20 лютого 2019 року № 936, яким затверджено проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони Чорного моря на території смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, встановлено водоохоронну зону Чорного моря на території смт. Затока - загальною площею 878,9545 га; прибережну захисну смугу Чорного моря на території смт. Затока - загальною площею 104,7262 га; пляжну зону Чорного моря на території смт. Затока - загальною площею 104,7262 га (у межах прибережної захисної смуги).

Із вказаного рішення встановлено, що прибережна захисна смуга Чорного моря на території смт. Затока співпадає з пляжною зоною Чорного моря на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 495/1243/21, від 14 грудня 2023 року у справі № 520/9830/21, від 07 грудня 2020 року у справі 641/3706/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно із частинами першою, другою статті 20 ЗК України при зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання.

Статтею 50 ЗК України визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до статті 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Статтею 52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. На таких землях (крім земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельних ділянок, зайнятих об`єктами фізичної культури і спорту, інших аналогічних об`єктів) допускається будівництво відповідно до чинної містобудівної документації об`єктів житлового та громадського призначення, що не порушують режим використання земель рекреаційного призначення. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) рекреаційного призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, до земель рекреаційного призначення (секція Е розділ 07) належать земельні ділянки:

07.01 - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення;

07.02 - для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту;

07.03 - для індивідуального дачного будівництва;

07.04 - для колективного дачного будівництва;

07.05 - для цілей підрозділів 07.01-07.04 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05 березня 2013 року у справі № 21-417а12, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15, постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17-ц, від 03 червня 2019 року у справі № 708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Отже, земельним законодавством чітко встановлено, що з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок. Проте такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового використання чинним законодавством не передбачено.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Ураховуючи, що зміна виду використання земельної ділянки з виду «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (секція Е розділ 07 підрозділ 07.01) на вид використання «для індивідуального дачного будівництва» (секція Е розділ 07 підрозділ 07.03) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення), слід дійти висновку про відсутність підстав стверджувати про незаконність зміни цільового виду використання спірної земельної ділянки.

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України.

Згідно із частинами першою та другою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Виходячи з тлумачення положень частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України, можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Крім того, згідно із частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок.

Позовна заява у цій справі подана першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури у зв`язку із незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою комунальної власності, фізичною особою ОСОБА_6 .

Велика Палата Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)

У справі, яка переглядається, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду, не звернувши увагу на те, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0074, категорія спірної земельної ділянки - землі рекреаційного призначення; згідно з інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру від 25 лютого 2021 року категорія земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0074 - землі рекреаційного призначення.

Пославшись на те, що спірна земельна ділянка розташована на відстані приблизно 109,9 м від урізу води Чорного моря, тому входить до прибережної захисної смуги, а її передача у власність відбулася без урахування обмежень, передбачених статтею 59 ЗК України, суд не врахував, що відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 60 ЗК України прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті.

Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 495/1243/21 (провадження № 61-1508св24).

Таким чином, Верховний Суд вважає обґрунтованим доводи касаційної скарги про те, що висновок суду апеляційної інстанції щодо віднесення спірної земельної до прибережної захисної смуги, а, отже й до земель водного фонду, зроблений без урахування наявності проєкту землеустрою щодо організації встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони Чорного моря на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області на порушення абз. 7 статті 88 ВК України.

За таких обставин, апеляційний суд помилково вважав, що позовна вимога прокурора зобов`язати повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов, тому постанова апеляційного суду в цій частині підлягає скасуванню.

Натомість суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цих позовних вимог, однак, помилився з мотивами такої відмови. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині належить змінити в частині мотивів такої відмови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку про те, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції в оскарженій частині скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Недашківським Андрієм Володимировичем, задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 20 червня 2024 року в частині позовних вимог керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку скасувати.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року в частині позовних вимог керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов