ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 758/17078/21

провадження № 61-5185ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - акціонерне товариство «УкрСиббанк»;

розглянув у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») про зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що в провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 756/3350/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року апеляційну скаргу задоволено частково, заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня

2015 року скасовано та постановлено нове про часткове задоволення позову

ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі

67 003, 62 дол. США, яка включає в себе: заборгованість по кредиту 63 598, 23 дол. США, заборгованість по процентах 3 405, 39 дол. США, заборгованість в розмірі

19 763, 24 грн, яка включає в себе: пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 16 408, 41 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором за період від 11 травня 2014 року до 11 вересня 2014 року в розмірі

4 721, 96 дол. США, яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту 1352, 33 дол. США та простроченої заборгованості по процентах 3 369, 63 дол. США та заборгованість в розмірі 2 581, 06 грн, яка складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 431, 07 грн та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 2 149, 99 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

27 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року залишено без змін.

Позивач зазначав, що після скасування заочного рішення та прийняття нового рішення Київським апеляційним судом примусове стягнення примусового виконання рішення не відбувалось. Він належним чином виконував свої зобов`язання перед банком, а останній платіж був 14 квітня 2014 року.

У зв`язку з набранням чинності Закону України № 1381-IX від 13 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування», 16 липня 2021 року позивач звернувся із заявою про реструктуризацію боргу до ПАТ «УкрСиббанк», яку направив одразу за двома адресами ПАТ «УкрСиббанк»: проспект Московський, 60, м. Харків, 61050,

вул. Мечнікова, 11, м. Київ, 01021.

Відповідачем було отримано заяву 19 липня 2021 року, про що свідчать оригінал рекомендованого повідомлення про вручення уповноваженій особі за дорученням у відділенні Київ-21 з індексом 01021. 20 липня 2021 року АТ «УкрСиббанк» повідомив позивача про прийняття його заяви в роботу на його номер телефону НОМЕР_1 .

Позивач зазначав, що жодної відповіді він не отримав, що змусило його 10 вересня 2021 року повторно звернутись із заявою про реструктуризацію боргу, яка була отримана відповідачем 14 вересня 2021 року, оскільки питання по суті не було вирішено, позивач просив повторно провести реструктуризацію його, ОСОБА_1 , боргу перед АТ «УкрСиббанк» згідно договору № 0, визначеного за рішенням Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року.

01 жовтня 2021 року АТ «УкрСиббанк» направило на його адресу листа з відмовою в проведенні реструктуризації боргу.

Вказував, що за результатами зазначеного розгляду повідомлено, що банк не може задовольнити клопотання, викладене в заяві від 13 вересня 2021 року про проведення реструктуризації за договором про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 10 січня 2008 року, подана з пропуском строку, визначеного положеннями Закону України, у зв`язку з чим, за прямою вказівкою Закону - АТ «УкрСиббанк», як кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених Законом України. Роз`яснено, що інший строк на подання заяви може бути встановлений судом у разі визнання судом поважних інших причин неподання заяви про проведення реструктуризації протягом тримісячного строку з дня набрання чинності підпункту 3 пункту 7 Закону.

Вважає відмову такою, що порушує його права, гарантовані Законом України «Про споживче кредитування», з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-IX 21 квітня 2021 року, так як він вчасно (16 липня 2021 року) звернувся до відповідача, про що надав відповідні докази, а посадові особи відповідача засобами електронного зв`язку повідомили його про прийняття заяви в роботу та ніяких застережень не вказали.

Зазначав, що ним було вжито всіх можливих заходів щодо позасудового врегулювання спору, однак відповідач з надуманих мотивів безпідставно відмовив йому в проведенні реструктуризації його, ОСОБА_1 , боргу перед

ПАТ «УкрСиббанк» згідно договору № 0, визначеного за рішенням Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року, що змусило його звернутись до суду з вказаним позовом.

За таких обставин просив суд зобов`язати АТ «УкрСиббанк» провести реструктуризацію боргу ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» згідно з договором

№ 0 за рішенням Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року

у справі № 756/3350/15-ц.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано АТ «УкрСиббанк» провести реструктуризацію боргу ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» згідно з договором

№ 0 за рішенням Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 756/3350/15.

Рішення суду першої інстанції, мотивовано тим, що відмова відповідача позивачу у проведенні реструктуризації з означених підстав є протиправною, а тому за заявленим способом захисту підлягало поновленню право позивача шляхом зобов`язання вчинити дії, а саме, провести реструктуризацію відповідно до закону.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційні скарги АТ «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київ Фінанс» задоволено.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що заявником надано необхідні документи для проведення реструктуризації, що є необхідною умовою для розгляду питання про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором відповідно до положень Закону, у зв`язку з чим АТ «УкрСиббанк», як кредитор, звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених Законом України.

Судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що надіслані на адресу АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 заяви про реструктуризацію не містять обов`язкових реквізитів, визначених підпунктом 4 пункту 7 Розділу ІV «прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».

Суд першої інстанції задовольняючи позов помилково виходив лише з причин пропуску строків, не дослідивши інших причини відмови банком ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації. Не беручи до уваги, що останнім не надано необхідної інформації та необхідного пакету документів саме для проведення реструктуризації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, в якій просить зазначене судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2024 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу з Подільського районного суду м. Києва.

03 травня 2024 року справа № 758/17078/21 надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що у зв`язку з набранням чинності Законом України № 1381-IX від 13 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування», 16 липня 2021 року він звернувся із заявою про реструктуризацію боргу до ПАТ «УкрСиббанк», яку направив одразу за двома адресами ПАТ «УкрСиббанк»: просп. Московський, 60, м. Харків, 61050 та вул. Мечнікова, 11, м. Київ, 01021.

АТ «УкрСиббанк» було отримано заяву 19 липня 2021 року, про що свідчать оригінал рекомендованого повідомлення про вручення уповноваженій особі за дорученням у відділенні Київ-21 з індексом 01021. Оскільки, він відповіді не отримав, що змусило повторно 10 вересня 2021 року звернутись до відповідача із заявою про реструктуризацію боргу перед АТ «УкрСиббанк» згідно договору № 0, яка була отримана відповідачем 14 вересня 2021 року.

Листом від 01 жовтня 2021 року АТ «УкрСиббанк» надав відповідь на звернення ОСОБА_1 за змістом якої йому відмовлено в проведенні реструктуризації боргу.

Вважає вказану відмову неправомірною та такою, що порушує його права, гарантовані Законом України «Про споживче кредитування», з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-IX 21 квітня 2021 року, оскільки він вчасно звернувся до відповідача, про що надав відповідні докази, а посадові особи відповідача засобами електронного зв`язку повідомили його про прийняття його заяви в роботу та ніяких застережень не зазначали. Тому відмова відповідача у проведенні реструктуризації з означених підстав є протиправною, а тому підлягають поновленню права позивача шляхом визнання незаконною бездіяльності банку у непроведені реструктуризації та зобов`язання вчинити дії, а саме: провести реструктуризацію відповідно до закону».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2024 року АТ «УкрСиббанк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 756/3350/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року апеляційну скаргу задоволено частково, заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня

2015 року скасовано та задоволено частково позов ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 67 003, 62 дол. США, яка включає в себе: заборгованість по кредиту 63 598, 23 дол. США, заборгованість по процентах 3 405, 39 дол. США, заборгованість в розмірі 19 763, 24 грн, яка включає в себе: пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 16 408, 41 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором за період з 11 травня 2014 року по 11 вересня 2014 року в розмірі 4 721, 96 дол. США, яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту 1352, 33 дол. США та простроченої заборгованості по процентах 3369, 63 дол. США та заборгованість в розмірі 2 581, 06 грн, яка складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 431, 07 грн та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 2 149, 99 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року залишено без змін.

Після скасування заочного рішення та прийняття нового рішення Київським апеляційним судом від 06 лютого 2019 року примусове виконання судового рішення не відбувалось. Позивач належним чином виконував свої зобов`язання перед банком, а останній платіж був у квітні 2014 року, а саме 14 квітня 2014 року.

У зв`язку з набранням чинності Законом України №1381-IX від 13 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування», 16 липня 2021 року позивач звернувся із заявою про реструктуризацію боргу до ПАТ «УкрСиббанк». До заяви додано: копію паспорта та ідентифікаційний номер, копію постанови Верховного Суду від 27 травня 2021 року.

Позивач повторно 10 вересня 2021 року звернувся до відповідача із заявою про реструктуризацію боргу, яка була отримана відповідачем 14 вересня 2021 року, у зв`язку з тим, що питання по суті не було вирішено, позивач повторно просив провести реструктуризацію боргу перед АТ «УкрСиббанк» згідно договору

№ 0. До заяви додано: копію рекомендованого повідомлення про отримання ПАТ «УкрСиббанк» заяви про реструктуризацію боргу, копію id картки на ім`я ОСОБА_1 , копію постанови Верховного Суду від 27 травня 2021 року.

Листом від 01 жовтня 2021 року АТ «УкрСиббанк» направило на адресу позивача відмову в проведенні реструктуризації боргу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон

№ 1381-IX).

Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX.

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:

- прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене);

- інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;

- інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);

- інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);

- інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя;

- документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Як встановили суди та вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2021 року ОСОБА_1 надіслав на юридичну адресу ПАТ «УкрСиббанк»заяву про проведення реструктуризації у порядку Закону України «Про споживче кредитування» рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Не отримавши відповідь позивач повторно, 10 вересня 2021 року, звернувся до відповідача із заявою про реструктуризацію боргу, яка була отримана відповідачем 14 вересня 2021 року, у зв`язку з тим, що питання по суті не було вирішено.

За змістом даних листів, судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що вони не відповідають положенням підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» оскільки не містять необхідних документів для проведення реструктуризації, що є необхідною умовою для розгляду питання про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором відповідно до положень Закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до першої заяви додано копію паспорта та ідентифікаційний номер, копію постанови Верховного Суду від 27 травня 2021 року, до другої заяви додано копію рекомендованого повідомлення про отримання ПАТ «УкрСиббанк» заяви про реструктуризацію боргу, копію id картки на ім`я ОСОБА_1 , копію постанови Верховного Суду від 27 травня 2021 року, що не відповідає вимогам Закону, оскільки позивач не надав інформацію про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса) та документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя), у зв`язку з чим АТ «УкрСиббанк», як кредитор, звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених Законом України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга не містить мотивів на спростування висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для реструктуризації боргу позивача.

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що суд першої інстанції виходив лише з причин пропуску строків, не досліджуючи інших причин відмови банком ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21 є безпідставним, оскільки у справі № 274/6004/21 судами було встановлено, що позичальник надіслав заяву про проведення реструктуризації рекомендованим листом, у якому вказано усі обов`язкові реквізити, визначені підпунктом 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Тоді як у розглядуваній справі № 758/17078/21 судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що листи ОСОБА_1 не відповідають положенням підпункту 4 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», оскільки ці листи не містять усіх обов`язкових реквізитів та необхідних документів для проведення реструктуризації.

Оскільки Верховний Суд встановив необґрунтованість заявлених в касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то доводи касаційної скарги про не дослідження судами наявних в матеріалах справи доказів, не заслуговують на увагу та не підлягають перевірці.

У справі, яка переглядається, проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні спору по суті судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Судом правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

З урахуванням того, що інші наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення , оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара