Справа № 524/5994/23
Провадження №2/524/69/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 рокуАвтозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичні значення.

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала їй та його батьку ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

За свого життя, мати 28.11.1990 року склала заповіт на все своє майно на ОСОБА_5 . Після смерті його матері, а саме 29.03.2000 року до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_2 , яка зазначила у своїй заяві про відсутність інших спадкоємців. Нотаріусом було визначено ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем за заповітом на 1/2 частину вищевказаної квартири.

Позивач вважає, що спадщину прийняла невідома особа, тоді як спадкоємцем є ОСОБА_5 . Вказав, що після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав 15.04.2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . На даний час позивач позбавлений права на спадщину на квартиру загалом у зв`язку з тим, що його мати заповіла все своє майно ОСОБА_5 , а заяву на прийняття спадщини подала ОСОБА_2 , яка не підтвердила, що вона є тією особою, яка вказана у заповіті, і яка за 23 роки не вчинила жодних дій для вступу та оформлення спадщини.

Позивач вважає, що ОСОБА_5 спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири не прийняла, а отже відмовилася від неї, тому вона переходить йому, позивачу ОСОБА_4 .

Вказав, що на даний час має труднощі з підключенням електроенергії до спірної квартири, оскільки АТ «Полтаваобленерго» відмовляється укласти з ним договір на підключення постачання електроенергії без згоди іншого співвласника квартири.

Просив встановити: - факт, що відповідач фактично не прийняла спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; - факт прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року позовна заява залишена без руху (т. 1 а.с. 33-34).

14 вересня 2023 року до суду, від позивача, на виконання вимог ухвали судді, була подана заява про усунення недоліків (т. 1 а.с. 36).

Ухвалою судді від 25 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, залучено сторін та третіх осіб, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 81).

25 жовтня 2023 року до суду від третьої особи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 96-99). Вказали на пропуск позивачем строку позовної давності після померлої ОСОБА_3 , який для позивача сплив 18.09.2000 року, і, що у подальшому 1/2 частина спірної квартири може бути визнана відумерлою спадщиною і передана у власність територіальній громаді м. Кременчука. Просили відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року витребувано від Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 та копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 110).

06 листопада 2023 року до суду від Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшли письмові пояснення (т 1 а.с. 141-143). Просили відмовити у задоволенні позову за недоведеністю вимог.

Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 166).

06 лютого 2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 1 а.с. 188-190).

16 квітня 2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про виклик свідка приватного нотаріуса Бухарової С.К. (т. 1 а.с. 218-219).

Ухвалою суду від 27 червня 2024 року витребувано від Автозаводського РВ у місті Кременчуці ГУ ДМС України в Полтавській області інформації щодо видачі 21 квітня 1999 року паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , інших паспортів вказаній особі з іншими датами, серіями, номерами, а також відповідні копії форм реєстрації заяв, видачі документів, зокрема форми «А» (т. 2 а.с. 94).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, які були викладені у позовній заяві, у подальшому просила здійснити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не прибула з невідомих суду причин, була належним чином повідомлена про час, дату, час та розгляд справи шляхом надсилання виклику засобами рекомендованого поштового зв`язку за відомими суду адресами, а також шляхом надання оголошень на веб-сайті Судової влади, про причини своєї неявки суд не повідомила. Не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Представники третіх осіб - Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори та Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не прибули. У поданих до суду заявах просили справу розглядати без участі їх представників.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року постановлено про заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідчення свідка ОСОБА_8 , вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне.

Зі свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , постає, що батьками позивача вказано: батьком - ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 126, зворот).

28 листопада 1990 року мати позивача ОСОБА_3 склала заповіт на все свої майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося на ім`я ОСОБА_5 . Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Олійник А.М. (т. 2 а.с. 14).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 грудня 1993 року УЖКГ адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАЦС виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області 11 вересня 2000 року (т. 1 а.с. 127).

Із копії наданої Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою спадкової справи № 284/2000, заведеної після смерті ОСОБА_3 , вбачається, що 29 березня 2000 року до вказаної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 28.11.1990 року після померлої ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 120). У своїй заяві вказала, що інших спадкоємців, передбачених законом, немає. На звороті заяви міститься відмітка державного нотаріуса про те, що особу ОСОБА_2 за паспортом перевірено, а також перевірено справжність підпису.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Центральним відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ 07 травня 2007 року (т. 1 а.с. 125).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 травня 2008 року визначено, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 та померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , за життя належало кожному по 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 137).

02 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Руднєвої В.О. із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 121).

Із копії наданої Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою спадкової справи № 76/2010, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, вказавши, що інших спадкоємців, передбачених законом, немає (т.1 а.с. 124). Окремою заявою до нотаріальної контори від 15.07.2015 року ОСОБА_1 повідомив, що йому відомо зміст заповіту ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_5 , а також, що претензій щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 він немає (т. 1 а.с. 126).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказав, що після смерті матері ОСОБА_9 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася невідома йому особа ОСОБА_2 , яка не подала жодного документу, який свідчив би про те, що вона дійсно є спадкоємцем за заповітом після померлої та прийняла спадщину.

Позивач вважає, що відповідач фактично спадщину за заповітом не прийняла, про що просив суд встановити такий факт, а також те, що спадщину після померлої дружини на 1/2 частину спірної квартири, фактично прийняв її чоловік ОСОБА_4 шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном за фактом свого проживання у спадковій квартирі.

Суд зазначає, що дані правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори 29 березня 2000 року звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої, вказавши, що документи, необхідні для отримання свідоцтва про право на спадщину нею будуть подані додатково.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що працювала на посаді державного нотаріуса у Першій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі з 1997 року по 01.01.2014 року та приймала особисто як державний нотаріус заяву у ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3 . При цьому, вона перевірила її паспорт та установила її особу, перевірила наявність заповіту.

Із листа Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 09.07.2024 року постає, що за обліками Єдиної інформаційної автоматизованої системи управління міграційними процесами ДМС України встановлено видачу:

- на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_3 , виданого 13.03.1990 року у зв`язку з досягненням 16-річного віку;

- на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_4 , виданого 19.08.1992 року у зв`язку із обміном паспорта серії НОМЕР_3 . Підстава обміну - зміна прізвища після шлюбу з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 »;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 паспорта громадянина України зразка 1994 року, серії НОМЕР_5 , виданого 21.04.1999 року у зв`язку із обміном паспорта серії НОМЕР_4 . Підстава обміну - зміна прізвища після шлюбу з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 » (т. 2 а.с. 111).

Така ж інформація вбачається із листа відділу у місті Кременчуці УДМС України в Полтавській області (т. 2 а.с. 113) та додатково надано суду форму Ф1 заяв на видачу паспортів від ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 114-116).

Отже, судом встановлено, що відповідач неодноразово змінювала прізвища у зв`язку із укладенням шлюбів - з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ».

Таким чином, суд констатує, що ОСОБА_5 , на яку було складено заповіт ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , яка звернулася до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, є однією і тією ж особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

Суд критично відноситься до тверджень позивача та його представника щодо відомостей стосовно особи ОСОБА_2 . Таким чином позивач та його представник намагалися навмисно ввести суд в оману та незаконно позбавити відповідача ОСОБА_2 реального права на майно у вигляді фактично прийнятої спадщини за заповітом, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , адже відсутність у відповідача свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її, як спадкоємця права на спадщину, що прямо передбачено частиною третьою статті 1296 ЦК України.

При цьому судом враховані правові позиції ВС, які були встановлені у постановах від 12 жовтня 2022 року у справі № 725/42/21-ц, від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц,

Тобто, подання заяви про прийняття спадщини за заповітом та у подальшому не отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири, щодо чого чинним законодавством України невстановлені жодні строки та обмеження, виключає такі обставини та підставу для встановлення факту неприйняття відповідачем спадщини, оскільки відповідач здійснила реально дії щодо її прийняття та прийняла її в силу та на підставі заповіту у відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту прийняття спадщини за законом шляхом вступу його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у володіння та управління спадковим майном відкритого після смерті ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , суд акцентує увагу на наступному.

Позивач та його представник не надали достовірних відомостей на підтвердження факту звернення батька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до відповідного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті дружини, з дня її смерті до власної смерті, або з відповідним позовом про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину, яка виникла після смерті матері позивача.

Крім того позивач не ставив такі вимоги як у позасудовому порядку, так і в судовому порядку, починаючи з 2000 року до 2023 року.

У 2008 році позивач звернувся у судовому порядку із позовом лише щодо визначення ідеальних часток у праві власності його батьків на спадкову квартиру.

Також суд враховує, що позивач ОСОБА_1 особисто подав до нотаріальної контори заяву від 15.07.2015 року, в якій повідомив, що йому відомо зміст заповіту ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_5 , а також, що претензій щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , він немає.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

У ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як передбачено ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Позивач та його представник не надали суду належні і допустимі, безспірні та достовірні докази на підтвердження позову.

На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим, недоведеним та безпідставним, а звідси таким, що не підлягає задоволенню.

Як визначено у ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то понесені позивачем судові витрати, зокрема сплачений судовий збір, покладається на позивача.

Справа розглянута в межах позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Керуючись ст. 15, 16, 1216 - 1218 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 137, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284, 352, 354 ЦПК України,

суд-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Повний текст заочного рішення виготовлено 19 лютого 2025 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: