Справа № 161/7909/24 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/200/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Цикл Фінанс» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 23 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 49500 доларів США, а позичальник зобов?язався повернути кредит в строк до 23 липня 2031 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 12,99 % річних.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору 23 липня 2007 року були укладені договори поруки з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2010 року у цивільній справі № 2-5302/10 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 255 426,72 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2020 року постановлено замінити стягувача ВАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2022 року постановлено замінити вибулого стягувача ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» на його правонаступника ТзОВ «Цикл Фінанс».

Позивач також зазначав, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконує своїх зобов?язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року в розмірі 85 654,94 гривень, з яких 22 355,09 гривень три відсотки річних, 63 299,85 гривень інфляційні втрати, а також просив стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2024 року у цій справі у задоволенні позову ТзОВ «Цикл Фінанс» відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ліпкевич І. В. зазначає, що, на його думку, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що 23 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 31 500 доларів США. Банк надав позичальнику кредит строком до 23 липня 2031 року (а. с. 6-9).

23 липня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з другої сторони були укладені договори поруки, за умовами яких поручителі безвідзивно та безспірно зобов?язалися відповідати перед кредитором належне виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов?язань, що витікають з кредитного договору (а. с. 10, 11).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2010 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 255 426,72 грн (а. с. 12, 13).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2020 року заяву ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» про заміну стягувача задоволено.

Постановлено замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» у справі № 2-5302/10 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у зв`язку з переходом до ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» права кредитора за кредитним договором № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року (а. с. 14, 15).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2022 року заяву ТзОВ «Цикл Фінанс» про заміну сторони стягувача, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Постановлено замінити сторону стягувача ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» у цивільній справі № 2-5302/10 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс».

У задоволенні заяви ТзОВ «Цикл Фінанс» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку пред?явлення виконавчого документа до виконання відмовлено (а. с. 16-19).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У своїй позовній заяві позивач ТзОВ «Цикл Фінанс» просив стягнути з відповідачів на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

При цьому судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала взятих на себе зобов?язань за кредитним договором.

Оскільки на підставі неналежного виконання умов кредитного договору № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Крім того чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Разом з тим статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1, 2 статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною 4 статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Згідно з частиною 2 статті 533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 (провадження № 61-19817ск19).

У справі, що переглядається, судом встановлено, що за умовами кредитного договору № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та позичальником ОСОБА_1 , остання отримала у банку кредит у доларах США, а саме 31 500,00 доларів США, а тому колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що інфляційні втрати за порушення умов укладеного кредитного договору в розмірі 63 299,85 грн стягненню не підлягають.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, за положеннями частини 2 статті 625 ЦК України кредитор має право на стягнення трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання, визначеного умовами кредитного договору.

У своїй позовній заяві ТзОВ «Цикл Фінанс» просило стягнути з відповідачів у свою користь три проценти річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року в розмірі 22 355,09 грн.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

За матеріалами справи судом встановлено, що 23 липня 2007 року між кредитором ВАТ КБ «Надра» та позичальником ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 20-Б-6-В.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2010 року, що набрало законної сили, у справі № 2-5302/09 ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитом у розмірі 255 426,72 грн.

11 лютого 2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТзОВ «Цикл Фінанс» був укладений договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТзОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року.

ТзОВ «Цикл Фінанс» 24 квітня 2024 року звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому позивач просив стягнути з відповідачів три проценти річних за період з 02 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного Господарського Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 про те, що невиконання боржником грошового зобов?язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Натомість позивач ТзОВ «Цикл Фінанс» просив суд стягнути з відповідачів три проценти річних від простроченої суми не за три останні роки, які передували подачі позову (позов пред?явлений 24 квітня 2024 року), а за період з 02 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді