Дата документу 18.02.2025 Справа № 335/4158/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4158/24 Головуючий в 1-й інстанції Апаллонова Ю.В.
Провадження №22-ц/807/45/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Полякова О.З.,

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради, Запорізька обласна рада, Запорізька обласна військова адміністрація, про визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості із заробітної плати,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 року, повний текст якого складено 11 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який уточнила в травні 2024 року, до Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради, Запорізька обласна рада, про визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості із заробітної плати.

В обгрунтування вимог зазначала, що з 3 червня 2018 року й по теперішній час вона перебуває в трудових відносинах з відповідачем на посаді оператора пральних машин. З травня 2020 року їй припинили виплату заробітної плати.

01 квітня 2024 року вона звернулася до відповідача з заявою про розірвання трудового договору в порядку ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, виплати заборгованості із заробітної плати, видачі трудової книжки з внесенням до неї відповідного запису та видачі наказу про звільнення.

Як зазначено у відповіді Голови комісії з припинення КП «Готель «Україна» від 01.04.2024 року № 64: «Рішенням Запорізької обласної ради від 15.12.2022 року вирішено припинити КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до КП «Універс» Запорізької обласної ради та визначено останнє правонаступником майна та усіх прав і обов`язків КП «Готель «Україна». Однак, до теперішнього часу, до КП «Універс» ЗОР колишнім керівництвом Готель «Україна» ЗОР не передані первині документи підприємства, у тому числі з обліку кадрів, бухгалтерські та інші. Тому КП «Універс» ЗОР не має можливості ідентифікувати її, як працівника КП Готель «Україна» ЗОР, звільнити згідно з чинним законодавством України, через наведені вище обставини.»

Таким чином, при обставинах які склалися на теперішній час, позивач немає можливості припинити трудові правовідносини з відповідачем, отримати належну заборгованість з заробітної плати, трудову книжку з внесенням відповідного запису про припинення трудових відносин та копію наказу про звільнення.

За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 01.04.2024 КП Готель «Україна» ЗОР перебуває в процесі припинення з 06.05.2022 року.

Згідно довідки Пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (Форма ОК-5) від 05.04.2024 року, код страхувальника ЄДРПОУ зазначений 05907549, що належить КП «Готель «Україна» ЗОР, що є доказом її перебування у трудових правовідносинах з відповідачем. Згідно вказаної довідки з липня 2018 року по квітень (включно) 2020 у неї проводилися відповідні страхові нарахування.

Окрім того, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 08.04.2024 року № 0829-24-03492, датою прийняття на роботу - КП «Готель «України» ЗОР зазначено 03.07.2018 року; види доходів 101 Заробітна плата. Останнє отримання нею заробітної плати зазначено 1 квартал 2020 року.

Відомості про дату звільнення відсутні, що є підтвердженням, що вона і досі перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Порушення відповідачем законодавства про працю - припинення оплати праці є підставою для розірвання за ч.3 ст.38 КЗпП України трудового договору. Відмова відповідача від розірвання трудового договору, з якою вона звернулася до відповідача 31.01.2024 року (як зазначає сам відповідач у відповіді від 01.01.2024 року № 64), має наслідком вирішення даного спору в судовому порядку.

Зазначає, що загальна сума заборгованості по зарплаті з 01 травня 2020 року по 01 квітня року становить 290 584 грн.

Позивач просила суд визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та КП «Готель «Україна» ЗОР, з 01 квітня 2024 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням, згідно частини 3 статті 38 КЗпП України на підставі заяви від 01 квітня 2024 року. Зобов`язати Комунальне підприємство «Готель «Україна» ЗОР, видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 , на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 01 квітня 2024 року згідно заяви від 01 квітня 2024 року. Стягнути з Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_1 , заборгованість із заробітної плати за період з 01 травня 2020 року по 01 квітня 2024 року в розмірі 290 584 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачкою не підтверджено факт її перебування у трудових відносинах з відповідачем з 18 липня 2018 року до 01 квітня 2024 року, оскільки вказане підтверджується довідкою ПФУ (форма ОК-5) від 05.04.2024 року та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 08.04.2024 року. Також помилковим є висновок суду про звернення до неналежного відповідача з посиланням на постанову Верховного Суду від 14.09.2020 в справі № 296/443/16-ц, оскільки вказана постанова стосується державних підприємств, а не комунальних.

Від третьої особи Запорізької обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду законним та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про не підтвердження позивачкою трудових відносин з відповідачем у заявлений нею період. Також суд правильно звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не надано доказів розміру її заробітної плати, а заборгованість розрахована виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, до того ж без врахування простою на підприємстві.

Від третьої особи КП «Універс» ЗОР також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Звертає увагу на те, що документи, надані позивачкою можуть свідчити про наявність у неї страхового стажу лише за період з травня 2018 року по квітнень 2020 року, проте, відомості про відрахування страхових внесків за період з травня 2020 року по 01 квітня 2024 року відсутні. Також надані ОСОБА_1 докази не можуть свідчити про наявність заборгованості, оскільки не визначають її розмір.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, доводи позивачки і її представника, заперечення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_1 не підтверджено перебування її у трудових відносинах з відповідачем у межах заявлених вимог, а саме до 01 квітня 2024 року. Також з 15 лютого 2022 року правонаступником КП «Готель «Україна» ЗОР є КП «Універс» ЗОР, позовних вимог до якого ОСОБА_1 не пред`явлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про звільнення її з посади за власним бажанням в порядку ст.38 КЗпП України з 01 квітня 2024 року, а також просила виплатити заборгованість із заробітної плати, видати довідку про розмір заборгованості, видати трудову книжку з внесенням до неї відповідного запису та видати наказ про звільнення (а.с. 9).

У відповіді Голови комісії з припинення КП «Готель «Україна» від 01.04.2024 № 64 зазначено, що рішенням Запорізької обласної ради від 15.12.2022 припинено КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до КП «Універс» Запорізької обласної ради та визначено останнього правонаступником майна та усіх прав і обов`язків КП «Готель «Україна». Однак, до теперішнього часу, до КП «Універс» ЗОР колишнім керівництвом Готель «Україна» ЗОР не передані первині документи підприємства, у тому числі з обліку кадрів, бухгалтерські та інші. Тому КП «Універс» ЗОР не має можливості ідентифікувати її, як працівника КП Готель «Україна» ЗОР, звільнити позивача згідно з чинним законодавством України, через наведені вище обставини (а.с. 10).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо.

Позивачка в своїй заяві відповідачу просила припинити трудові правовідносини з підприємством на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з ініціативи працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Позивачка у заяві від 01.04.2024 року просила звільнити її на підставі ст.38 КЗпП за власним бажання, проте предметом цього позову є визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та КП«Готель «Україна» ЗОР з 01 квітня 2024 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України на підставі заяви від 01 квітня 2024 року та зобов`язання КП «Готель «Україна» Запорізької міської ради видати наказ про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 01 квітня 2024 року згідно заяви від 01 квітня 2024 року та стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до статті 38 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, що спонукають працівника до розірвання цього договору, їх працівник визначає самостійно. У разі якщо зазначені працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, він може відмовити в розірванні трудового договору, але не має права розірвати цей договір на інших підставах, які працівником не вказувалися.

Таким чином, обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

При вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства з боку роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що для вирішення вимог позивача по суті предмету позову перш за все підлягає встановленню і доведенню наявність між сторонами трудових відносин.

На підтвердження факту трудових відносин з відповідачем ОСОБА_1 надала суду довідку Пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5) від 05.04.2024 та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 08.04.2024 № 0829-24-03492 (а.с. 7-8, 11-12).

Як видно із вказаних документів, КП «Готель «Україна» ЗОР нараховувало заробітну плату ОСОБА_1 з 03 липня 2018 року по квітень 2020 року.

Проте, вказані довідки не містять даних про нарахування КП «Готель «Україна» ЗОР заробітної плати позивачці з травня 2020 року до 01 квітня 2024 року (в межах заявленого нею періоду).

Так, довідка ОК-5 відображає дані про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок та інформацію про страховий стаж.

Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затверджений наказом Мінфіну від 13.01.2015 р. № 4 .

Відповідно до п.2,3 Розділу ІІ Порядку №4 розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) з розбивкою по місяцях звітного кварталу протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу.

Розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент та незалежно від того чи виплачені платником єдиного внеску суми такого внеску фактично після їх нарахування до сплати протягом звітного періоду.

Розрахунок податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.

Зважаючи на викладене, нарахування заробітної плати та подання Розрахунку до відповідного органу є обов`язком роботодавця, незалежно від того виплачена заробітна плата працівнику чи ні.

Отже, відсутність у вищевказаних довідках інформації щодо нарахування заробітної плати з травня 2020 року, перш за все, свідчить про не нарахування заробітної плати, а не про наявність заборгованості.

Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач не виконував свій обов`язок щодо передання відомостей до відповідних органів про нараховану заробітну плату.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 квітня 2020 року у справі №344/2293/19 (провадження №61-1121св20).

Наслідком виконання робітником трудових функцій є нарахування роботодавцем заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що надані ОСОБА_1 довідки підтверджують наявність між нею та відповідачем трудових відносин до 01 квітня 2024 року.

Інших доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах у спірний період нею не надано.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з КП «Готель «Україна» ЗОР з травня 2020 року.

Крім того, судом встановлено, що 15.02.2022 Запорізькою обласною радою прийнято рішення № 10 «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради», пунктом 2 якого КП «Універс» Запорізької обласної ради визначено правонаступником всіх прав і обов`язків КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради.

Розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 23.02.2022 № 8-св «Про забезпечення виконання рішення обласної ради від 15.02.2022 № 10 «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради» була створена комісія з припинення обов`язків КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради та призначено голову комісії з припинення.

Згідно з частинами 1 і 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 107 цього Кодексу після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення).

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц, суддійшов висновку, що у ст.ст. 104 і 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. Датою виникнення універсального правонаступництва юридичної особи відносно особи, яка припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання наказу про таке приєднання.

Таким чином, з 15.02.2022 правонаступником КП «Готель «Україна» ЗОР є КП «Універс» ЗОР.

Отже, посилання позивачки на те, що вона перебувала у трудових відносинах саме з КП «Готель «Україна» ЗОР до квітня 2024 року є необґрунтованими.

Однак, ОСОБА_1 просить визнати припиненими трудові відносини між нею та саме КП «Готель «Україна» ЗОР з 01 квітня 2024 року.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на те, що з 15.02.2022 правонаступником КП «Готель «Україна» ЗОР є КП «Універс» ЗОР, то позовні вимоги, які охоплюють спірний період з 15 лютого 2022 до 01 квітня 2024 року, стосуються прав та обов`язків КП «Універс» ЗОР, яке залучено до участі у справі лише як третя особа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що вимог до КП «Універс» ЗОР як до відповідача ОСОБА_1 не пред`явлено, клопотання про залучення як співвідповідача не заявляла.

Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо залучення у справі співвідповідача.

Крім того, в цій справі судом не можуть бути розглянуті позовні вимоги в частині тільки до КП «Готель «Україна» ЗОР, оскільки спірний період виходить за межі 15.02.2022, коли було прийнято рішення про припинення відповідача та визначення його правонаступника, з врахуванням того, що позивачка стверджує, що перебувала у трудових відносинах з підприємством до квітня 2024 року.

Таким чином, зважаючи на те, що з 15.02.2022 правонаступником КП «Готель «Україна» ЗОР є КП «Універс» ЗОР, позовні вимоги про припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та КП «Готель «Україна» ЗОР з 01 квітня 2024 року, не можуть бути задоволені.

Інші позовні вимоги є похідними, тому також не можуть бути задоволені.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 рокув цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 19 лютого 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, протее може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: Г.С. Подліянова

О.З. Поляков