Справа № 439/415/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі

головуючого судді Рахімової О.В..,

при секретарі Скорик І.Б.,

розглянувши в місті Броди у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк» через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 61800,40 грн, та сплаченого при поданні позовної заяви судового збору

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.01.2022 року між АТ «Альфа-Банк» (який в подальшому перейменований на АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501418623.

Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Позивач стверджує, що належним чином виконав свій обов?язок щодо надання Позичальнику кредиту, який в свою чергу своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 61 800,40 грн.

На підтвердження своїх вимог представником позивача долучено до позовної заяви засвідчені копії оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501418623 від 15.01.2022, паспорту споживчого кредиту, акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501418623 від 15.01.2022 та додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 501418623 від 15.01.2022, довідки про ідентифікацію, розрахунок заборгованості за кредитним договором а також копію меморіального ордеру № 859925644 від 17.01.2022 року та виписок по особовим рахункам.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 04 березня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у матеріалах справи просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідачки адвокат Онищук Т.Н. подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідачки та її представника, заперечив щодо задоволення позову та просив відмовити в позові у повному об`ємі. з підстав, які викладено ним у письмових поясненнях.

Зокрема, у своїх поясненнях представник відповідачки зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 угоди про надання споживчого кредиту №501418623 від 15.01.2022, про що свідчить те, що додані до позовної заяви оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501418623 від 15.01.2022, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501418623 від 15.01.2022 та додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501418623 від 15.01.2022 не містять власноручного підпису ОСОБА_1 а також відмітки про їх підписання за допомогою електронного підпису.

Звертає увагу на те, що подана суду представником позивача на підтвердження своїх вимог довідка про ідентифікацію не містись дати її складення та інформації про представника Банку, який підтвердив ідентифікацію Нікішиної Н.В., вказує, що вона видана АТ «Сенс Банк», хоча на момент укладення спірного Кредитного договору найменуванням позивача було - АТ «Альфа-Банк».

Наголошує на тому, що позивачем не надано доказів перерахування банком на рахунок Відповідачки кредитних коштів у сумі 44000,00 грн., оскільки згідно до інформації, яка міститься в меморіальному ордері від 17.01.2022 року № 859925644 платником та отримувачем коштів є одна і та ж особа ОСОБА_1 .

Крім цього згідно до оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501418623 від 15.01.2022 кредит у сумі 44000,00 грн повинен бути перерахований на рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Альфа-Банк». Разом із тим, згідно до вищезгаданого меморіального ордеру 17.01.2022 кошти у сумі 44000, 00 грн були перераховані самою ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 , який використовується для погашення заборгованості.

Також представник відповідачки звертає увагу на те, що позивачем не надано суду виписки за особовим рахунком відповідачки № НОМЕР_1 , на який за умовами спірного Кредитного договору повинні бути перераховані ОСОБА_1 кредитні кошти.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

За правилами ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Вимогами ч.1, ч.2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до положень ч.1 ст.461 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Вимогами ст.643 ЦК України передбачено, що якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст.3 цього Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою ст.11 згаданого Закону.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою статті 11 Закону.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 вказаного Закону, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувала електронного документа. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа, що узгоджується з положеннями ст.6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Дослідивши подані представником позивача оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501418623 від 15.01.2022, паспорт споживчого кредиту, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501418623 від 15.01.2022 та додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501418623 від 15.01.2022 суд встановив,що згадані документи не містять власноручного підпису ОСОБА_1 чи номеру одноразового ідентифікатора, який використовувався в якості електронного підпису.

Долучена до матеріалів справи Довідка про ідентифікацію не містить дати такої ідентифікації, дати її складення, та інформації про представника Банку, який її склав. Крім цього, в ній відсутні будь-які відомості про те, в результаті яких дій було проведено ідентифікацію відповідача.

Зі змісту довідки вбачається, що ОСОБА_1 з якою укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк» ідентифікована АТ «Сенс Банк». Разом із тим, предметом судового розгляду є угода про надання споживчого кредиту №501418623 від 15.01.2022 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , а не Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк».

Крім цього,слід зазначити, що довідка про ідентифікацію видана АТ «Сенс Банк», хоча на момент укладення спірної угоди про надання споживчого кредиту найменуванням позивача було АТ «Альфа-Банк».

Відтак,вищезгадана довідка не може слугувати доказом ідентифікації відповідачки під час укладення угоди про надання споживчого кредиту та його підписання нею за допомогою електронного підпису.

Наведені обставини в своїй сукупності не можуть свідчити про волевиявлення відповідачки на укладення угоди про надання споживчого кредиту, оскільки наданими позивачем доказами не підтверджується, що відповідачка засвідчила як вищевказану оферту, так і додані до неї документи шляхом особистого підписання, накладення електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису).

Відсутність вказаних доказів позбавляє можливості підтвердити факт ознайомлення відповідачки із умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання.

З огляду на наявні у справі докази відсутні підстави вважати, що при укладенні між сторонами у справі угоди Банк дотримався вимог про повідомлення відповідача як споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Крім цього, позивачем надано суду меморіальний ордер №859925644 від 17.01.2022, у якому банком, котрий проводив трансакції по перерахунку коштів зазначено АТ Сенс Банк, хоча на дату його формування найменуванням позивача було АТ «Альфа Банк», так як зміна назви відбулась лише 01.12.2022 року.

Із дослідження інформації, які містяться у вищезгаданому меморіальному ордері, вбачається, що саме відповідачка ОСОБА_1 , яка зазначена як платник, з рахунку № НОМЕР_3 , перерахувала грошові кошти у розмірі 44000,00 грн на рахунок № НОМЕР_2 , отримувачем яких також зазначена відповідачка.

Аналогічні дані щодо руху коштів містяться виписках по особовим рахункам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 , які обслуговуються АТ «Сенс Банк».

Разом із тим, в долучених позивачем до позовної заяви оферті та акцепті на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501418623 від 15.01.2022 зазначено, що способом видачі кредиту за цим договором є переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в AT «Альфа-Банк».

Однак, позивачем не надано виписки за рахунком відповідачки № НОМЕР_1 , на який за умовами спірного Кредитного договору Банк зобов`язався передати у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк.

Таким чином, позивачем не надано доказів перерахування відповідачці кредитних коштів на належний їй банківський рахунок або видачу їх готівкою через касу банку чи передачу у будь-який інший спосіб.

Будь-яких заяв чи клопотань про необхідність витребування вказаних доказів суду не надходило.

Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами угоди про надання споживчого кредиту № 501418623 від 15.01.2022, перерахування та отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 44000,00 грн, а тому підстав для їх стягнення, як і підстав для стягнення відсотків за користування ними немає.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимогст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1статті 141 Цивільного процесуального кодексу України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на результат вирішення спору та відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 144 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати слід покластина позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 141, 258, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2025 року.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя О.В. Рахімова