Справа № 715/4048/24
Провадження № 2/715/70/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники процесу:

представник відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує на те, що він є студентом Глибоцького професійного ліцею, денної форми навчання. Зазначає, що відповідач сплачував аліменти на його утримання в розмірі 2500 грн. Вказує на те, що відповідач є працездатним, має нерухоме майно у власності та має реальну можливість платити аліменти, зважаючи на викладене просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 3 000 грн. щомісячно.

В судове засідання позивака не з`явилася. Від її представника ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у їх відсуніть, при цьому вказано, що позовні вимоги вони підтримують повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що дитина потребує матеріальної допомоги, так як він є повнолітнім та може працювати та себе забезпечити, а також не доведено, що відповідач може сплачувати аліменти. При цьому, вказувала на те, що майно, власником якого є її довіритель належить не йому, стосовно даного майно справа розглядається судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти (п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Відповідно до ч. 1 ст.81, ч. 3 ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є сторони по справі.

ОСОБА_4 є студентом 2 курсу Глибоцького професійного ліцею, спеціальність: слюсар ремонтник, тракторист машиніст с/г виробництва, форма навчання є денна, знаходиться на неповному державному забезпеченні, що підтверджується довідкою, № 285 від 21.11.2024 року. Термін закінчення ліцею 27.03.2026 рік.

Згідно довідки до акту огляду МСК серії 12ААГ № 799974 ОСОБА_4 є інвалідом дитинства ІІІ групи по слуху безтерміново.

Згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10.04.2023 року відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в сумі 2500 грн. щомісячно.

У позивачки ОСОБА_2 на утриманні, крім дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебуває дитина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач ОСОБА_3 не працює.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого мана № 296041943 від 24.01.2022 року у власності відповідача є наступне нерухоме майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 131,6 кв.м., житловою площею 64.1 кв.м., а саме: житловий будинок літ."А"; навіс літ."Б"; сараї літ."В","Г","Д"; убиральня літ."Е"; літня кухня літ."Є"; колодязь № 1; огорожа № 2-6; вигрібна яма № 7; вимощення № І, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка кадастровий номер :02:002:0665 площею 0,25 га на якій розташований вищевказаний житловий будинок;

- земельна ділянка кадастровий номер :02:002:0003 площею 0.0599 т;

- земельна ділянка кадастровий номер:02:002:0666, площею 0,2758.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, покликано забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_4 навчається на денній формі Глибоцького професійного ліцею, у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватися. Отже, у зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги.

Відповідач, як батько повинен піклуватися про свою дитину та матеріально її утримувати.

Доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано.

Судом в становлено, що відповідач має у власності нерухоме майно. Посилання представника відповідача на те, що на даний час в суді оспорюється його право власності на це майно його матір`ю, а також позивачка намагається його поділити, як майно подружжя, суд відхиляє як безпідставні, які не можуть бути враховані судом при вирішенні даної справи. При цьому, суд зазначає, що відповідач у разі зміни його матеріального становища, згідно закону, має право звертатися до суду із позовом про зміну розміру стягуваних аліментів.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідач утримує своїх батьків, які є пенсіонерами, оскільки необхідність їх утримувати не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка її потребує у зв`язку із навчанням. При цьому суд зазначає, що жодних доказів, що на утриманні відповідача перебувають будь - які утриманці, ним не надано, а судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначені обставини, матеріальне становище відповідача, обов`язок обох батьків брати участь у матеріальних витратах дитини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення дитиною навчального закладу, але не більше як до досягнення ОСОБА_4 23 років, що забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів і не стане тягарем для останнього.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу

Згідно з частиною 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 2 статті 137ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості й достовірності відображеної у них інформації.

Відповідно до статей 1, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачку ОСОБА_2 представляє адвокат Якобишена Т.Д. на підставі ордеру №1099712 від 02.12.2024 року.

02.12.2024 року між адвокатом Якобишеною Т.Д. та клієнтом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги.

Разом з позовною заявою позивачка надала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до яких адвокатом Якобишеною Т.Д. вказано про виконану роботу наступного змісту: зустріч з клієнтом, консультація, вивчення документів, формування правової позиції, підготовка та подання до суду позовної заяви, формування копій документів для відповідача, представництво в Глибоцькому районному суду, подача заяви щодо отримання рішення суду та виконавчого листа, вартість робіт 6 000 грн. При цьому встановлено, що позов до суду пред`явлено представником позивача адвокатом Якобишеною Т.Д., позивачка до суду не з`явилася, всі заяви та клопотання подано до суду від імені адвокатки в інтересах її довірительки.

Відповідно до квитанції № 2 адвокат Якобишена Т.Д. отримала від ОСОБА_2 гонорар в розмірі 6000 грн.

Виходячи з викладеного, позивач довела обставини надання їй послуг професійної правничої допомоги та обґрунтувала заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг, що складає 6000 грн.

Заява про стягнення правничої допомоги подана у визначені процесуальним законом строки і документи на підтвердження цих виплат стосуються послуг, наданих у цій справі.

Велика Палата неодноразово зазначала, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду справи у суді жодних заяв чи клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу не надходило. У судовому засіданні представник відповідача Максимчук А.В. просила суд відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що позивачем до закінчення судових дебатів не подано клопотання про стягнення судових витрат, однак, такі посилання суд відхиляє як безпідставні, оскільки, позивачем подано разом із позовною заявою клопотання про стягнення таких витрат, а тому дублювання такої заяви законом не вимагається.

При цьому, суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).

Крім того, виходячи із вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судових витрат, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.4, 38, 57-60, 64, 130, 208-209, 212-215, 218, 223,294-295, 367 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: с. Привороки Чернівецький район Чернівецька область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки с. Опришени Чернівецького району Чернівецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно починаючи з 04.12.2024 року до закінчення навчання останнім, але не більше, як до досягнення ОСОБА_4 23 років.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: с. Привороки Чернівецький район Чернівецька область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки с. Опришени Чернівецького району Чернівецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 6000 (шість тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 лютого 2025 року.

Суддя: