Справа № 373/2063/24
Номер провадження 2/373/104/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі: головуючої судді Керекези Я.І., за участі секретаря судових засідань Ткалі І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 373/2063/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

представник відповідача Сікоза В.О.,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 502 від 28 квітня 2021 року в розмірі 55851 грн 59 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 36175 грн 69 коп., заборгованість за відсотками 19675 грн 90 коп. Судові витрати просить стягнути із відповідача на користь позивача.

Посилається на те, що 28 квітня 2021 року між сторонами по справі був укладений Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 502. На підставі даного договору відповідачу було видано кредитну карту з лімітом 73577 грн 00 коп., який в подальшому збільшувався-зменшувався, останній раз до 36176 грн 00 коп. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 01 липня 2024 року утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі. На адресу відповідача була направлена вимога про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, заборгованість не сплатив.

Ухвалою від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі (а.с.82).

03 січня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Сікози В.О. про ознайомлення з матеріалами справи та в ступ його до участі у справі на стороні відповідача, як його представника (а.с.101-105).

17 січня 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Сікози В.О. надійшов відзив на позов (а.с.116-127), відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, судові витрати залишити за позивачем. Зазначає, що документи, додані до позову, подані представником позивача без підпису, тому не можуть бути визнані доказами. Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, у разі неможливості безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Представником позивача до позову додано виписку з банківського рахунку відповідача із 01 травня 2024 року, з врахуванням того, що кредитний договір був укладений із ОСОБА_1 28 квітня 2021 року. Будь-якої інформації про встановлення кредитного ліміту, його збільшення вищезазначена виписка не містить, тобто не містить ознак належності до Заяви № 502 від 28 квітня 2021 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорту споживчого кредиту. Отже, виписка із особового рахунку відповідача не може бути належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування. Довідка про збільшення кредитного ліміту не підтверджує надання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок ОСОБА_1 , оскільки вона не є первинним бухгалтерським документом. Розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не може бути належним та допустимим доказом укладення кредитного договору, наявності заборгованості та її розміру. Звертає увагу на те, що надані представником позивача документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів в розмірі, зазначеному в позовній заяві, та наявність заборгованості у ОСОБА_1 .

В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Сікоза В.О., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення з підстав, вказаних у відзиві.

Судом встановлено наступне.

До позовної заяви представником позивача подано копію Заяви № 502 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 28 квітня 2021 року, яка підписана Клієнтом (а.с.10-11).

Відповідно до вищезазначеної Заяви ОСОБА_1 прохає відкрити на його ім`я поточний рахунок із кредитним лімітом 73577 грн 00 коп. Строк дії Кредитного ліміту 12 місяців з дня надання Кредитного ліміту. Стандартна процентна ставка 47,88 % річних. Реальна річна процентна ставка 47,88 %.

В матеріалах справи наявна довідка АТ «ПУМБ» (а.с.53), відповідно до якої за Кредитним договором № 502 від 28 квітня 2021 року був встановлений кредитним ліміт в розмірі 73 577 грн 00 коп., який максимально був збільшений 18 серпня 2021 року до 103588 грн 00 коп.

Представником позивача до позовної заяви також додано виписку з карткового рахунку за період із 28 квітня 2021 року по 01 липня 2024 року (а.с.57-61). Разом з тим, банківській операції у ньому зазначені із 01 травня 2021 року.

Із поданого розрахунку (а.с.54-56) заборгованість зв Кредитним договором № 502 від 28 квітня 2021 року станом на 01 липня 2024 року ( включно) становить 55851 грн 59 коп., а саме:

- заборгованість за тілом кредиту 36175 грн 69 коп.,

- заборгованість за відсотками 19675 грн 90 коп.

Крім вищезазначених, на підтвердження позовних вимог представником позивача також подані наступні докази: копію Паспорта споживчого кредиту(а.с.12); копію Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.18-47); письмову вимогу № КНО-44.2.2/382 від 02 липня 2024 року (а.с.48- 49); копію реєстру поштової кореспонденції (а.с.50-52); копію довіреності (а.с.62-63); копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.64-65); витяг із Статут Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (а.с.66-73); докази направлення позову з додатками на адресу відповідача (а.с74-75).

Суд приймає до уваги подані докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими та достовірними.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦРК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Кредитний договір не є доказом надання кредитних коштів.

Отже, для підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового перерахування на відповідні рахунки (так само як і при видачі кредиту готівкою) необхідне обов`язкове складання окремого первинного документа, який має бути оформлений належним чином.

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц вбачається, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно з вищезазначеними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно п.63 вищезазначеного Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:

1) назву документа (форми);

2) дату складання;

3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;

4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта;

5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Отже, належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором є виписка з клієнтського рахунку.

Разом з тим, до матеріалів справи додана виписка з карткового рахунку за період із 28 квітня 2021 року по 01 липня 2024 року (а.с.57-61). Інформація ж про банківські операції у вищезазначеному рахунку зазначена із 01 травня 2021 року. Заява № 502 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб була підписана ОСОБА_1 28 квітня 2021 року.

Довідка про збільшення кредитного ліміту, видана АТ «ПУМБ» (а.с.53), сама по собі не може слугувати доказом перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів та підтверджувати розмір заборгованості за кредитним договором.

Додані до позовної заяви докази не підтверджують факту перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виконання АА «ПУМБ» умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 502 від 28 квітня 2021 року в частині здійснення переказу кредитних коштів на банківський рахунок саме ОСОБА_1 , як позичальника за даним договором.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.»

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що представником позивача не доведено належними та допустимими доказами факту перерахування на рахунок саме відповідача кредитних коштів за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 502 від 28 квітня 2021 року.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 4 ;

відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Виготовлення повного тексту рішення вчинено 07 лютого 2025 року.

Суддя: Я. І. Керекеза