Єдиний унікальний номер справи №753/851/23
Провадження №22-ц/824/259/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 серпня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтував тим, що між АТ «Комерційний банк «Глобус» та ОСОБА_1 12.11.2020 року був укладений Кредитний договір № 06/10/20 «Авто в кредит», за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 525 000 грн. 00 коп. строком на 24 місяці, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 11.11.2022 року, зі сплатою 5,99% річних, сплатою одноразової комісії 12 500 грн. 00 коп., на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 09.01.2023 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 179 873 грн. 61 коп., яка складається з наступних складових: прострочена заборгованість по кредиту (основний борг) - 178 901 грн. 85 коп., прострочена заборгованість по відсотках - 971 грн. 76 коп.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Комерційний банк «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 06/10/20«Авто в кредит» від 12.11.2020 року у розмірі 179 873, 61 грн , яка включає в себе: прострочену заборгованість основного боргу у розмірі 178 901, 85 грн; прострочену заборгованість за процентами 971, 76 грн та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» 179 873 грн. 61 коп. заборгованості за кредитним договором, 2 698 грн. 10 коп. - судового збору, а всього - 182 571 грн. 71 (сімдесят одна) коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернуся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким затвердити мирову угоду між сторонами.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не досліджено додатків до позову, які підтверджують виконання домовленостей з банком, часткове погашення заборгованості і значне зменшення розміру заборгованості у порівнянні із заявленою в позові. Вказує, що суд не знайомився з відзивом та доданими до нього документами, не з`ясував реальний стан заборгованості за кредитом станом на день постановлення рішення. Стверджує, що між сторонами було досягнуто мирової угоди , яку відповідач виконував та продовжує виконувати, однак рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 179873,61 грн при реальній заборгованості у розмірі 79099,33 грн свідчить, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

22 листопада 2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Цього ж дня на адресу суду від відповідача надійшло пояснення.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що між АТ «Комерційний банк «Глобус» та ОСОБА_1 12.11.2020 року був укладений Кредитний договір № 06/10/20 «Авто в кредит», за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 525 000 грн. 00 коп. строком на 24 місяці, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 11.11.2022 року, зі сплатою 5,99 % річних, сплатою одноразової комісії 12 500 грн. 00 коп., на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника.

Відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.

Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору

Відповідно до наданого ПАТ «КБ «Глобус» розрахунку у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, у нього утворилася заборгованість, яка станом на 09.01.2023 року становила 179 873 грн. 61 коп. та складається з наступних складових: прострочена заборгованість по кредиту (основний борг) - 178 901 грн. 85 коп., прострочена заборгованість по відсотках - 971 грн. 76 коп.

Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, сума боргу залишилась незмінною.

22.03.2023 року Відповідач звернувся до Банку з визнанням у повному обсязі позовних вимог та заявою про добровільне погашення заборгованості по 15 000,00 грн в місяць.

31.03.2023 року Банком надана відповідь про погодження зазначених платежів, та за умови виконання цих платежів, а також компенсації судового збору, Банк не буде здійснювати стягнення заборгованості (виконання рішення суду) в примусовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача зазначив, що Відповідач порушив свої зобов`язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції винесено рішення без дослідження матеріалів справи.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження кредитної заборгованості ОСОБА_1 надав до суду копію кредитного договору № 06/10/20 від 12.11.2023 року з додатком №1 та додатком №2 до кредитного договору; виписку по особовим рахункам з 12.11.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - надання кредитних коштів; виписку по особовим рахункам з 12.11.2020 року по 09.01.2023 року- перенесення простроченого кредиту; виписку по особовим рахункам з 12.11.2020 року по 09.01.2023 року-нарахування процентів; виписку по особовим рахункам з 12.11.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - перенесення прострочених процентів; виписку по особовим рахункам з 12.11.2020 року по 09.01.2023 року- сплата процентів; детальний розрахунок заборгованості по позичальнику ОСОБА_1 згідно з кредитним договором № 06/10/20 від 12.11.2023 року станом на 09.01.2023 року.

Вказані документи були належним чином досліджені судом першої інстанції та їм була надана правова оцінка, з якою погоджується колегія суддів.

Твердження апелянта про те, що не суд першої інстанції не знайомився з відзивом та доданими до нього документами, не з`ясував реальний стан заборгованості за кредитом станом на день постановлення рішення не відповідає дійсності.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дослідив поданий відповідачем відзив до додані до нього документи, які врахував при постановленні рішення.

Зокрема суд першої інстанції врахував те, що відповідач зазначав, що спору не існує, що до початку лютого 2022 року виконував зобов`язання по сплаті кредиту, проте, зважаючи на військові дії на території Луганської області, де він мав роботу (власник та засновник підприємства), втратив її. Мав домовленості з банком про щомісячну сплату заборгованості по 15 000 грн. щомісячно до повного погашення заборгованості, проте банк не дотримався таких домовленостей.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції по те, що сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Що стосується доводів апелянта про те, що між сторонами було досягнуто мирової угоди, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять даних про укладення мирової угоди при розгляді справи у суді першої інстанції.

Вимога відповідача в апеляційній скарзі про ухвалення нового судового рішення про затвердження мирової угоди між сторонами судом апеляційної інстанції, є необґрунтованою з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 434 ЦПК, мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувана від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Правова оцінка та роз`яснення щодо укладання мирової угоди, викладені в Постанові від 30.09.2020р. № 753/16296/14-ц Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

У вищевказані Постанові від 30.09.2020р. зазначено, що системний аналіз та тлумачення ст. 207 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду.

Верховний Суд зазначив, що після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється. Разом з тим процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку (виконавче провадження).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.3 ст. 434 ЦПК України, суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.

Головною підставою укладання мирової угоди є взаємне погодження умов угоди, які не порушують прав чи охоронювані законом інтереси сторін.

Як убачається з матеріалів справи, позивач здійснював досудове врегулювання спору, але відповідач не виконав вимоги Позивача і тому Банк змушений був звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Крім того, під час судового розгляду даної справи між Сторонами теж відбувалась переписка і Банк розглянувши прохання Відповідача, погодив сплату Відповідачем щомісячних платежів у розмірі 15000, 00 грн., та за умови компенсації судового збору, Банк не буде здійснювати стягнення заборгованості (виконання рішення суду) в примусовому порядку. В той же час відповідач подав апеляційну скаргу та вимагає скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва. Таким чином, між сторонами не досягнуто взаємного погодження умов угоди, тому підстав для затвердження мирової угоди немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько