ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 201/9312/21

провадження № 61-16075св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Калінович Сергій Петрович,

треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року у складі судді Наумової О. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Халаджи О. В., Канурної О. Д., Космачевської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н. А., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання права власності, витребування майна, усунення перешкод у користуванні нерухомими майном.

У квітні 2022 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги шляхом подання позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області), правонаступником якого є Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Соборний ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп»), приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каліновича С. П., треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н. А., ОСОБА_6 , про визнання недійсними прилюдних торгів, договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання незаконним і скасування акта про проведення прилюдних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання права власності, витребування майна, усунення перешкод у користуванні нерухомими майном.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що з 02 березня 1991 року до 14 жовтня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Останній 27 червня 1996 року (тобто у період перебування у шлюбі) на підставі договору купівлі-продажу придбав житловий будинок з господарчими побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, яка була у власності територіальної громади.

У подальшому земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку передана у власність ОСОБА_2 у порядку приватизації на підставі державного акту від 23 липня 1998 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Разом із тим, позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (справа № 2-104/11).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2011 року у справі № 2-104/11 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 (нині - АДРЕСА_2 ) та виділено їй в натурі 1/2 частина зазначеного домоволодіння згідно 1-го варіанту розподілу житлового будинку, визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3440-11 від 20 жовтня 2011 року - квартиру АДРЕСА_3 в жилому будинку літ.А1 загальною площею 148,7 кв.м.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2012 року у цій справі визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цього будинку та виділено йому в натурі 1/2 частину зазначеного домоволодіння згідно 1-го варіанту розподілу житлового будинку, визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3440-11 від 20 жовтня 2011 року, а саме квартиру АДРЕСА_4 в жилому будинку літ.А1ж, загальною площею 118,6 кв.м. Для влаштування 2-х ізольованих квартир зобов`язано провести певні будівельні роботи з переобладнання житлового будинку.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2012 року у справі № 2-104/11 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2011 року залишено без змін. Додаткове рішення цього ж суду від 13 січня 2012 року змінено в частині виконання переобладнань у житловому будинку.

Під час розгляду справи № 2-104/11 про поділ майна, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2007 року за заявою позивачки ОСОБА_1 забезпечено позов шляхом накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку АДРЕСА_1 .

Вказані заходи забезпечення позову були скасовані лише ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2013 року.

Позивачка вказує, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровську також перебувала цивільна справа № 2-1417/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

До матеріалів указаної справи був долучений оригінал договору позики від 20 січня 2005 року, укладений між ОСОБА_4 (кредитор) і ОСОБА_2 (позичальник) на суму 2 300 000 грн, про наявність якого позивачка взагалі не була обізнана.

У пункті 6 вказаного договору позики вказано, що позичальник повідомляє кредитора про те, що домоволодіння та земельна ділянка можуть бути майном, що може забезпечити можливі позовні вимоги. Отже, фактично ОСОБА_4 та ОСОБА_2 обійшли процедуру забезпечення позикового зобов`язання іпотекою, адже така процедура мала бути здійснена не тільки за згоди ОСОБА_1 , але й шляхом внесення офіційної інформації про обтяження до державних реєстрів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року у справі № 2-1417/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у сумі 2 300 000 грн та 1 700 грн - в рахунок відшкодування судового збору.

На виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист.

Позивачка зазначає, що про існування цивільної справи № 2-1417/08 вона не була обізнана, як і про існування договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , тому лише 28 вересня 2012 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на зазначене вище рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року.

У зв`язку із поданням апеляційної скарги, згідно з вимогами частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», орган державної виконавчої служби зобов`язаний був повернути виконавчий документ.

Однак, державний виконавець зазначених дій не здійснив та продовжував виконувати оскаржене в апеляційному порядку судове рішення, в результаті чого 03 грудня 2012 року спірне нерухоме майно (домоволодіння та земельна ділянка) було передано на реалізацію ТОВ «Укрспецторг Групп», а 29 січня 2013 року були проведені прилюдні торги, переможцем яких став друг ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .

При цьому реалізація відбулася під час дії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2007 року у справі № 2-104/11 про забезпечення позову і про арешт майна, зокрема домоволодіння та земельної ділянки.

У подальшому рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року у справі № 2-1417/08 в частині стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 відмовлено.

Разом із тим, згідно з свідоцтвами про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення, від 14 листопада 2014 року, виданих приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П., зареєстрованих в реєстрі за № 1113 та 1117, право власності на спірні домоволодіння (загальною площею 257,3 кв. м) та земельну ділянку набув і зареєстрував ОСОБА_5 .

Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 так і не виконав визначений судом у справі № 2-104/11 обов`язок щодо виконання відповідних переобладнань спірного житлового будинку, у зв`язку із чим вона не змогла зареєструвати за собою право власності на визначену судом частку у ньому. Також до цього переобладнання вона була позбавлена можливості вселитися у цей будинок.

Лише 12 січня 2021 року, з метою підготовки до іншої судової справи (№ 200/1681/19) щодо спору про визначення розміру аліментів, представник ОСОБА_1 - адвокат Бутенко О. О. здійснив відповідний запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і з`ясував, що домоволодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 незаконно відчужені 09 січня 2019 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу № 132, 133, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А.

Позивачка вказує, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були обізнаними про її права на виділену частку у домоволодінні АДРЕСА_1 , оскільки були близько знайомі з ОСОБА_2 .

Вказані вище обставини, на думку позивачки, підтверджують єдиний намір відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про позбавлення її права власності на частку у домоволодінні і земельної ділянки, яке виникло під час шлюбу і виділене судом до проведення прилюдних торгів.

На її звернення від 15 лютого 2021 року рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренка Є. А. відмовлено у державній реєстрації її прав на належну їй частину спірного домоволодіння через те, що право власності зареєстроване за іншою особою.

Позивачка зазначає, що вона особисто не укладала договорів щодо відчуження своєї частки, виділеної рішенням суду, згоди на укладення не надавала. Заборгованості перед відповідачами не мала.

Лише 12 січня 2021 року вона дізналась, що ОСОБА_2 відчужив все домоволодіння та земельну ділянку і у нього немає жодного майна, що вказує на те, що відповідач ніколи не бажав добровільно виконувати рішення суду у справі № 2-104/11 про поділ майна, перешкоджав вселенню позивачки у спірне домоволодіння, маючи намір відчужити майно на користь знайомої йому особи.

Позивачка вважає, що ефективним способом захисту її прав є як витребування спірного майна від останнього набувача ОСОБА_3 , так і визнання торгів та договору купівлі-продажу домоволодіння недійсними, що надасть правовий статус власника, надасть змогу вимагати від ОСОБА_2 виконання обов`язків з перепланування.

При цьому стверджує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 неможливо вважати добросовісними набувачами майна.

Також зазначила, що торги проведені без перевірки правовстановлюючих документів на право власності, без з`ясування наявності судового спору і забезпечення позову. ТОВ «Укрспецторг Групп» письмово не повідомило боржника ОСОБА_1 про проведення прилюдних торгів, копія акта їй не надсилась.

Також позивачка вважає, що відмова у задоволенні її вимоги щодо земельної ділянки у справі № 2-104/11 про поділ майна подружжя не є підставою вважати, що у неї такого права на частину цієї земельної ділянки не існує.

Також ОСОБА_1 зазначає, що неможливість спільного проживання з ОСОБА_2 призвела до виселення її з дітьми, через що вони тривалий час не мають можливості користуватись будинком. Після виселення позивачки з будинку відповідач самовільно демонтував дерев'яну частину сходів, чим унеможливив проживання у будинку малолітніх дітей. Наразі позивачка й діти не можуть вселитись до домоволодіння, оскільки відповідач змінив замки у вхідних дверях будинку.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила суд:

- визнати недійсними прилюдні торги, проведені ТОВ «Укрспецторг Групп» згідно протоколу № 04-0231/12 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 ;

- визнати незаконним і скасувати акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 13 лютого 2013 року, складений старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Власенко О. В. при примусовому виконанні виконавчого листа у справі № 2-1417/2008, виданого 17 березня 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська;

- визнати незаконним і скасувати свідоцтво про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П. від 14 листопада 2014 року за реєстровим № 1113 щодо домоволодіння, загальною площею 257,3 кв. м, розташованого на земельній ділянці 0,0527 га, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним і скасувати свідоцтво про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П. від 14 листопада 2014 року за реєстровим № 1117 щодо земельної ділянки 0,0527 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 09 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 133 від 09 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44987617 від 09 січня 2019 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17212041 від 14 листопада 2014 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44987617 від 09 січня 2019 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17213105 від 14 листопада 2014 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П.;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :03:135:0007, площа (га): 0,0527, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 01, а саме: квартиру АДРЕСА_3 в жилому будинку літ. «А-1» загальною площею 148,7 кв. м з наступними приміщеннями: 1 Підвал: приміщення 1-1 (5,2 кв. м) - частина сходів; приміщення 1-2 (43,5 кв. м) - приміщення; приміщення 1-3 (6,3 кв. м) - приміщення; приміщення 1-5 (8,0 кв. м) - приміщення; разом площа складає 63,0 кв. м. В житловому будинку літ. «А-1»: 1 поверх: приміщення 1-9 (24,9 кв. м) - приміщення; приміщення 1-10 (17,9 кв. м) - кухня: разом по 1 поверху 42,8 кв. м. Мансардний поверх: приміщення 1-15 (21,7 кв. м) - житлова кімната; приміщення 1-16 (21,2 кв. м) - житлова кімната; разом по мансардному поверху 42,9 кв. м. Надвірні будівлі і споруди: сходи № 7, підпірна стінка № 8, споруди загального користування: 1/2 частина огорожі № 3, замощення II;

- зобов`язати ОСОБА_2 протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили виконати переобладнання у домоволодінні АДРЕСА_1 : встановити глуху перегородку в підвалі в приміщенні 1-1 (сходи) для влаштування двох приміщень: розмірами 2,04 м х 2,56 м = 5,2 кв. м та площею 2,8 кв. м розмірами 1,1 м х 2,56 м під сходи на І поверх з приміщення гаражу; влаштувати приміщення 1-4 (19,9 кв. м) під кухню, встановити газову плиту, підвести воду, виконати відвід стічних вод; на першому поверсі закласти прорізи між приміщеннями 1-8 та 1-10, між приміщеннями 1-9 та 1-8; на мансардному поверсі закласти прорізи між приміщеннями 1-16 та 1-14 та між приміщеннями 1-15 та 1-14;

- усунути перешкоди у користуванні належними ОСОБА_1 земельною ділянкою кадастровий номер :03:135:0007, площа (га): 0,0527, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та частиною домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 в жилому будинку літ. «А-1» загальною площею 148,7 кв. м з наступними приміщеннями: 1 Підвал: приміщення 1-1 (5,2 кв. м) - частина сходів; приміщення 1-2 (43,5 кв. м) - приміщення; приміщення 1-3 (6,3 кв. м) - приміщення; приміщення 1-5 (8,0 кв. м) - приміщення; разом площа складає 63,0 кв. м. В житловому будинку літ. «А-1»: 1 поверх: приміщення 1-9 (24,9 кв. м) - приміщення; приміщення 1-10 (17,9 кв. м) - кухня: разом по 1 поверху 42,8 кв. м. Мансардний поверх: приміщення 1-15 (21,7 кв. м) - житлова кімната; приміщення 1-16 (21,2 кв. м) - житлова кімната; разом по мансардному поверху 42,9 кв. м. Надвірні будівлі і споруди: сходи № 7, підпірна стінка № 8, споруди загального користування: 1/2 частина огорожі № 3, замощення II.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Витребувано із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_2 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер нерухомого майна: 01, а саме: квартиру АДРЕСА_3 в жилому будинку літ. «А-1» загальною площею 148,7 кв. м з наступними приміщеннями: 1 Підвал: приміщення 1-1 (5,2 кв. м) - частина сходів; приміщення 1-2 (43,5 кв. м) - приміщення; приміщення 1-3 (6,3 кв. м) - приміщення; приміщення 1-5 (8,0 кв. м) - приміщення; разом площа складає 63,0 кв. м. В житловому будинку літ. «А-1»: 1 поверх: приміщення 1-9 (24,9 кв. м) - приміщення; приміщення 1-10 (17,9 кв. м) - кухня: разом по 1 поверху 42,8 кв. м. Мансардний поверх: приміщення 1-15 (21,7 кв. м) - житлова кімната; приміщення 1-16 (21,2 кв. м) - житлова кімната; разом по мансардному поверху 42,9 кв. м. Надвірні будівлі і споруди: сходи № 7, підпірна стінка № 8, Споруди загального користування: частина огорожі № 3, замощення II.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року в частині стягнення з ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ОСОБА_4 2 300 000 грн було виконане у межах виконавчого провадження шляхом протиправного проведення прилюдних торгів під час апеляційного перегляду вказаного судового рішення та у період дії арешту на спірне домоволодіння і земельну ділянку, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2007 року у справі № 2-3253/2007.

Зазначив, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2013 року у справі № 2-1417/08 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року в частині стягнення з ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення грошових коштів за договором позики від 20 січня 2005 року 2 300 000 грн скасовано, у задоволені цих позовних вимог відмовлено.

Одразу після реалізації майна на прилюдних торгах відповідач ОСОБА_2 і позичальник ОСОБА_5 , який не є стороною у справі № 2-104/11, звернулись до суду із заявами про зняття цього арешту. У подальшому, після того як заходи забезпечення позову судом були скасовані, ОСОБА_5 отримав свідоцтва про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна № 1113 та № 1117, і зареєстрував за собою 14 листопада 2014 року право власності на домоволодіння і земельну ділянку.

09 січня 2019 року, спірний будинок був відчужений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 132. Суд оцінив поведінку кінцевого власника спірного майна ОСОБА_3 як недобросовісну та дійшов висновку, що спірна частка майна підлягає витребуванню у неї як останнього набувача на користь позивачки ОСОБА_1 із використанням механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України.

Суд вважав, що ОСОБА_1 не пропущений строк позовної давності, зазначивши, що про відчуження майна вона дізналася лише у січні 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , суд зазначив, що вказана земельна ділянка не відноситься до спільного майна подружжя, оскільки виділялась і була передана у власність відповідача у порядку приватизації до внесення доповнень до статті 61 СК України, які не розповсюджуються на правовідносини, що виникли до внесення доповнень до зазначеної норми права.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов`язання ОСОБА_2 виконати переобладнання у домоволодінні, суд першої інстанції виходив із того, що ці вимоги вже були предметом судового розгляду під час розгляду справи про поділ майна подружжя (№ 2-104/11), які рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2011 рокубули задоволені, а повторно ці вимоги позивачка ставити не може, оскільки вони зводяться до перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та 1/2 частиною домоволодіння шляхом вселення ОСОБА_1 у будинок, місцевий суд виходив з їх недоведеності.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою в цій частині обрано неефективний спосіб захисту порушеного права.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишенобез задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволеночастково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів, договору купівлі-продажу, визнання незаконним і скасування акту про проведення прилюдних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнанонедійсними прилюдні торги, що проведені ТОВ «Укрспецторг Групп» згідно протоколу № 04-0231/12 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 .

Визнанонезаконним і скасованоакт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 13 лютого 2013 року, складений старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Власенко О. В. при примусовому виконанні виконавчого листа у справі № 2-1417/2008, виданого 17 березня 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Визнанонезаконним і скасованосвідоцтво про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П. від 14 листопада 2014 року за реєстровим № 1113, щодо домоволодіння, загальною площею 257,3 кв. м, розташованого на земельній ділянці 0,0527 га, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним і скасовано свідоцтво про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П. від 14 листопада 2014 року за реєстровим № 1117, щодо земельної ділянки 0,0527 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнанонедійсним з дня укладення договір купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 132, виданий 09 січня 2019року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. та зареєстрований за № 132

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що прилюдні торги відбулись з порушенням процедури їх проведення, зокрема з огляду на те що, під час реалізації спірного майна на нього було накладено арешт, а тому оскаржуване судове рішення в частині визнання недійсними прилюдних торгів, визнання незаконним і скасування акта про проведення прилюдних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

При цьому суд вказав, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 09 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , також слід визнати недійсним, оскільки у останніх не було правових підстав на укладення такого правочину.

Разом із цим, апеляційний суд вважав правильними висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого володіння, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновками Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в іншій частині вимог.

Узагальнені доводи касаційної скарги

10 листопада 2023 року ОСОБА_3 череззасоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року.

У касаційній скарзі заявниця просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені судами з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

20 грудня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2024 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24).

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року поновлено касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що з 02 березня 1991 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

27 червня 1996 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 придбав житловий будинок з господарчими побудовами та спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 532 кв.м по АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,0527 га, із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, була передана у приватну власність ОСОБА_2 у порядку приватизації на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18 червня 1998 року № 1159, про що 23 липня 1998 року було видано державний акт на право приватної власності на землю Серії ДП № 015250.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Разом із тим, позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (справа № 2-104/11).

При розгляді справи № 2-104/11 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2007 року за заявою позивачки ОСОБА_1 був забезпечений позов шляхом накладення арешту на домоволодіння і земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Копії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2007 року були надіслані для виконання до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради, до Першої державної нотаріальної контори м.Дніпропетровська, ВДВС Жовтневого районного управління юстиції Дніпропетровської області.

При цьому, отримавши ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10 липня 2007 року про накладення арешту, державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2011 року у справі № 2-104/11 з урахуванням додаткового рішення від 13 січня 2012 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 (нині - АДРЕСА_2 ) та виділено їй в натурі 1/2 частина зазначеного домоволодіння згідно 1-го варіанту розподілу житлового будинку, визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3440-11 від 20 жовтня 2011 року - квартиру АДРЕСА_3 в жилому будинку літ.А1 загальною площею 148,7 кв.м. з наступними приміщеннями: підвал: приміщення 1-1 (5,2 кв.м) - частина сходів; приміщення 1-2 (43,5 кв.м) - приміщення; приміщення 1-3 (6,3 кв.м) - приміщення; приміщення 1-5 (8,0 кв.м) - приміщення; разом площа складає 63,0 кв.м. В житловому будинку літ. «А-1»: 1 поверх: приміщення 1-9 (24,9 кв.м) - приміщення; приміщення 1-10 (17,9 кв.м) - кухня: разом по 1 поверху 42,8 кв.м. Мансардний поверх: приміщення 1-15 (21,7 кв.м) - житлова кімната; приміщення 1-16 (21,2 кв.м) - житлова кімната; разом по мансардному поверху 42,9 кв.м. Надвірні будівлі і споруди: сходи № 7, підпірна стінка № 8, споруди загального користування: 1/2 частина огорожі № 3, замощення II.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та виділено йому в натурі 1/2 частину зазначеного домоволодіння згідно 1-го варіанту розподілу житлового будинку, визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3440-11 від 20 жовтня 2011 року, - квартиру АДРЕСА_4 в жилому будинку літ. «А-1ж» загальною площею 118,6 кв.м з наступними приміщеннями: Підвал: приміщення 1-1 (2,8 кв.м) - частина сходів; приміщення 1-4 (19,9 кв.м) - гараж; приміщення 1-6 (5,8 кв.м) - сарай; разом площа складає 27,7 кв.м. В житловому будинку літ. «А-1ж»: 1 поверх: приміщення 1-8 (14,9 кв.м) - коридор; приміщення 1-11 (6,5 кв.м) - санвузол; приміщення 1-12 (20,0 кв.м) -житлова кімната; разом по 1 поверху 41,4 кв.м. Сіни літ «а-1»: приміщення 1-7 (5,3 кв.м) - тамбур; лоджія: приміщення 1-13 (2,3 кв.м) - лоджія. Мансардний поверх: приміщення 1-14 (16,0 кв.м) - коридор; приміщення 1-17 (6,5 кв.м) - санвузол; приміщення 1-18 (19,4 кв.м) - житлова кімната; разом по мансардному поверху 41,9 кв.м. Надвірні будівлі і споруди: ґанок літ. «а», хвіртка № 1, ворота № 2, питома яма № 4, підпірна стінка № 5, цоколь № 6, замощення І. Споруди загальною користування: 1/2 частина огорожі № 3, замощення II.

Для влаштування двох ізольованих квартир виконати наступні переобладнання: в підвалі закласти цегляною кладкою двірний проріз, відгородити сходовий марш з гаража на 1 поверх літ. 1-1 площею 5,2 кв.м і літ. 1-1 площею 2,8 кв.м. На 1 поверсі закласти 2 дверних прорізи: між літ. 1-9 і 1-8, 1-10 і 1-8. В мансардному поверсі закласти двірний проріз між літ. 1-15 та 1-14, а також між 1-16 та 1-14.

Перебудови у домоволодінні АДРЕСА_1 при виділенні його частин в натурі згідно 1-го варіанту експертизи, в тому числі систем водопостачання, каналізації, опалення, газопостачання, електропостачання повинні здійснюватися за рахунок ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2012 року судові рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська змінено в частині виконання переобладнань у житловому будинку.

Для влаштування двох ізольованих квартир зобов`язано ОСОБА_2 виконати наступні переобладнання у домоволодінні АДРЕСА_1 : встановити глуху перегородку в підвалі в приміщенні 1-1 (сходи) для влаштування двох приміщень: розмірами 2,04 м х 2,56 м = 5,2 кв.м та площею 2,8 кв.м розмірами 1,1 м х 2,56 м під сходи на І поверх з приміщення гаражу; влаштувати приміщення 1-4 (19,9 кв.м) під кухню, встановити газову плиту, підвести воду, виконати відвід стічних вод; на першому поверсі закласти прорізи між приміщеннями 1-8 та 1-10, між приміщеннями 1-9 та 1-8; на мансардному поверсі закласти прорізи між приміщеннями 1-16 та 1-14 та між приміщеннями 1-15 та 1-14.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 3 414,5 грн за виділення частки в натурі меншої ідеальної.

Також встановлено, що 26 грудня 2007 року ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики (справа № 2-1417/08).

У судові засіданні, призначені на 14 січня 2008 року, 30 січня 2008 року, 01 лютого 2008 року відповідачка ОСОБА_1 не викликалась, а про судове засідання на 08 лютого 2008 року ОСОБА_1 повідомлялася шляхом розміщення оголошення в газеті «Вісті Придніпров`я».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року у справі № 2-1417/08 стягнуто на користь ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 січня 2005 року у сумі 2 300 000 грн та 1 700 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Про існування даної справи позивачка ОСОБА_1 дізналася у вересні 2012 року, а 28 вересня 2012 року подала апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2013 року у справі № 2-1417/08 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року в частині стягнення з ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення грошових коштів за договором позики від 20 січня 2005 року 2 300 000 грн та витрат у справі 1 700 грн, а всього 2 301 700 грн - скасовано. У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики від 20 січня 2005 року - відмовлено.

Разом із тим, на примусовому виконанні у державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист по справі № 2-1417/2008, виданий 17 березня 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2 300 000 грн у рахунок повернення грошових коштів за договором позики від 20 січня 2005 року та 1 700 грн судового збору, а всього - 2 301 700 грн (виконавче провадження № НОМЕР_3).

При примусовому виконанні вказаного виконавчого провадження державним виконавцем арештовано та описано майно, що належить боржнику, а саме - домоволодіння, загальною площею 257,3 кв.м, по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0527 га, за цією ж адресою.

03 грудня 2012 року зазначене майно було передано на реалізацію ТОВ «Укрспецторг Групп».

Дніпропетровською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, які відбулися 29 січня 2013 року, на підставі протоколу № 04-0231/12 проведення прилюдних торгів було реалізовано вказане нерухоме майно.

Переможцем прилюдних торгів став ОСОБА_5 , який придбав нерухоме майно за 1 760 000 грн.

13 лютого 2013 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС складено Акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого і майна, а саме: домоволодіння, загальною площею 257,3 кв.м, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0527 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 02 серпня 2004 року, державного акту № 015250 від 24 липня 1998 року, яке було реалізовано Дніпропетровською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, які відбулися 29 січня 2013 року. Акт складено на підставі протоколу № 04-0231/12 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 .

28 лютого 2013 року ОСОБА_5 , а 04 березня 2013 року ОСОБА_2 звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявами про зняття арешту з нерухомого майна у справі № 2-104/11.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2013 року у справі № 2-104/2011 заяви ОСОБА_5 і ОСОБА_2 задоволено, скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2007 року.

Судове засідання проведено без виклику та без участі сторін.

На підставі свідоцтв про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення, від 14 листопада 2014 року, виданих приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С. П., зареєстрованих в реєстрі за № 1113 та № 1117, ОСОБА_5 набув і зареєстрував за собою 14 листопада 2014 року право власності на домоволодіння загальною площею 257,3 кв.м, розташоване на земельній ділянці площею 0,0527 га, за адресою: АДРЕСА_1 , а також на саму земельну ділянку.

На підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А. та зареєстрованого за № 132, будинок АДРЕСА_1 , був відчужений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_3 не містить доводів в частині відмови судами попередніх інстанцій у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання права власності на частину земельної ділянки, зобов`язання вчинити певні дії, усунення перешкод у користуванні та вселення, а тому, в силу положень статті 400 ЦПК України, у вказаній частині вимог рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 рокута постанова Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині відповідає не у повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 13 Контитуції України визначається, що Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, закріплює рівність перед законом усіх без винятку суб`єктів права власності та гарантує кожному захист його прав і свобод.

Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Велика Палата Верховного Суду раніше виснувала, що право на витребування майна з незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна (див., наприклад, постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (пункт 95), від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19).

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, згідно з якими власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та багатьох інших.

Аналіз судової практики свідчить, що вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц).

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі № 911/3034/15 (911/3692/20). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).

Таким чином, неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності і добросовісності такого набуття.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, крім вимог про витребування частини спірного нерухомого майна у останнього набувача ОСОБА_3 , просила, зокрема, визнати недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, визнати незаконними і скасувати акти про проведення прилюдних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасувати рішення про державну реєстрацію, визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року

у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) систематизовано актуальні висновки Великої Палати Верховного Суду щодо правомірного

та ефективного способу захисту у разі оскарження результатів торгів.

Так, у справі № 233/4365/18 про визнання недійсними електронних торгів із реалізації арештованого приміщення, протоколу та акта про проведені прилюдні торгиВелика Палата Верховного Суду в пункті 34 зазначила, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна

є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем

є їхній переможець. З наведеного випливає, що сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (див. постанови від 05 червня 2018 року у справі

№ 910/856/17 (пункти 40, 41), від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14 (пункт 56)).

Оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оспорити цей правочин можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення вказаного правочину. Вимоги про визнання недійсним протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід потрібно застосовувати і щодо оспорення іншого документа - акта про проведені електронні торги. З огляду на наведене такі вимоги позивача є неналежними та неефективними (пункт 35). Такі ж висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня

2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104) та від 28 вересня 2022 року

у справі № 483/448/20 (пункті 9.66).

Вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу. Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді, коли позивачем і відповідачем є продавець і покупець за договором купівлі-продажу. Право на витребування майна з незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна (пункти 36, 39).

Велика Палата Верховного Суду в пункті 44 вказаної вище постанови дійшла висновку, що якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним та не набув право власності на придбане нерухоме майно, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння немає потреби в оспоренні електронних торгів (відповідного правочину купівлі-продажу), складених

на їх підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня

2019 року у справі № 910/3907/18 (пункти 52, 57) і від 05 жовтня 2021 року

у справі № 910/18647/19 (пункт 9.32)).

При цьому Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що придбання майна на публічних торгах не є запорукою добросовісності набувача. Тому питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо (див. пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року

у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року

у справі № 910/18647/19 про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки сформовано висновок про те, що якщо позивач вважає, що покупець не набув права власності на отримане ним спірне майно, зокрема, тому, що покупець не є добросовісним набувачем, то він вправі скористатися передбаченими законодавством способами захисту права власності. Для застосування таких способів захисту немає потреби в оспоренні результатів електронних торгів або підписаного в подальшому договору купівлі-продажу (пункт 9.32).

З огляду на наведене, задоволення пред`явленого позову про визнання недійсними результатів електронних торгів та визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу за їх наслідками не приведе

до поновлення майнових прав позивача, що доводить вибір неефективного способу захисту (пункт 9.33).

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13 листопада 2024 року у справі № 725/5919/10 (провадження № 14-133цс24) зазначила, що практика розгляду справ про захист прав власника (законного користувача) у спорах про продаж майна на електронних торгах у процедурі примусового виконання судового рішення, якщо такий не є стороною договору купівлі-продажу, укладеного з переможцем торгів, уже сформована Великою Палатою Верховного Суду та є усталеною.

Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі.

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 1/2 частина домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_2 вибула з володіння ОСОБА_1 поза її волею під час проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року у справі № 2-1417/08, яке в подальшому в частині вимог до ОСОБА_1 було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2013 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою 28 вересня 2012 року.

Переможцем торгів став ОСОБА_5 , який в подальшому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 січня 2019 року відчужив будинок АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів, (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (частина перша статті 6 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (частина перша статті 52 Закону № 606-XIV).

Згідно з частиною першою статті 62 Закону № 606-ХІV реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Отже, продаж майна на торгах є його примусовою реалізацією.

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 606-ХІV у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Частиною першою статті 48 Закону № 606-ХІV встановлено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Судами встановлено, що прилюдні торги в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 були призначені та відбулися після відкриття Апеляційним судом Дніпропетровської області апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року у справі № 2-1417/08 та під час дії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2007 року про забезпечення позову ОСОБА_8 в іншій справі (№ 2-104/11) та накладення арешту на домоволодіння і земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Разом із тим, вимог частини першої статті 48, частини третьої статті 63 Закону № 606-ХІV державний виконавець не дотримався, торги не припинив/не скасував, виконавчий документ до суду, який його видав, не повернув.

Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що переможець торгів ОСОБА_5 є знайомим ОСОБА_2 , знав про наявність справи № 2-104/11 про поділ майна подружжя, у зв`язку із чим не є тим, хто не знав і не міг знати про існування права власності ОСОБА_1 на частину спірного домоволодіння і про наявність відповідного обтяження. Оцінюючи поведінку ОСОБА_5 на предмет добросовісності, суди прийняли до уваги особисті стосунки ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , узгодженість їх процесуальних та інших дій щодо спірного майна та підставно вважали, що відчуження останнім права власності на користь ОСОБА_5 мала метою уникнення й унеможливлення виконання ОСОБА_2 рішення суду про поділ майна подружжя, позбавлення позивачки можливості зареєструвати за собою право власності на свою частку.

Також судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 була знайома з сім`єю ОСОБА_9 , могла знати про недобросовісну поведінку продавця ОСОБА_5 , який був спільним знайомим ОСОБА_2 і брата ОСОБА_3 - ОСОБА_10 .

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Оцінивши поведінку переможця прилюдних торгів ОСОБА_5 та останнього набувача спірного майна ОСОБА_3 як недобросовісну, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 (яка не була стороною договору-купівлі продажу, укладеного на прилюдних торгах, і вважає, що переможець торгів та кінцевий набувач майна є недобросовісними та не набули право власності на придбане нерухоме майно) має право витребувати спірне нерухоме майно, а саме 1/2 частину домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_2 на підставі статей 387, 388 ЦК України.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновками судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів Верховного Суду також погоджується з висновками судів про те, що ОСОБА_1 не пропущений визначений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, оскільки суди встановили, що про відчуження спірного майна сторона позивача дізналась лише 12 січня 2021 року, а з позовом у цій справі звернулась у вересні 2021 року.

З огляду на відсутність відповідних доказів протилежного, ураховуючи протиправну поведінку відповідачів, перебіг трирічної позовної давності, згідно із приписами частини першої статті 261 ЦК України, почався саме з 12 січня 2021 року.

При цьому, оскільки ОСОБА_1 вважала, що переможець прилюдних торгів є недобросовісним та не набув право власності на придбане нерухоме майно, у зв`язку із чим просила суд витребувати належну їй частину домоволодіння від останнього набувача, обраний нею спосіб захисту у вигляді визнання прилюдних торгів недійсними, визнання незаконними і скасування акту про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку у цій конкретній справі є неефективним для захисту її порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у позові, у цих правовідносинах такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, про що вірно зазначив Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув та в цій частині вимог скасував судове рішення, яке відповідає закону.

При таких обставинах колегія суддів Верховного Суду вважає, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, та не суперечать правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині витребування із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частини домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_2 є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права, у зв`язку із чим у вказаній частині вимог вказані судові рішення підлягають залишенню без змін.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про скасування законного та обґрунтованого рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними прилюдних торгів, договору купівлі-продажу, визнання незаконним і скасування акту про проведення прилюдних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення таким вимог.

Оскільки в цій частині вимог рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення у вказаній частині, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду- скасувати.

Також, приймаючи до уваги положення частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову апеляційного суду в частині розподілу судових витрат, залишивши в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування із володіння ОСОБА_3 частини домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_2 залишити без змін.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними прилюдних торгів, договору купівлі-продажу, визнання незаконним і скасування акту про проведення прилюдних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а також в частині розподілу судових витрат скасувати, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року в цій частині вимог залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов