Номер провадження: 22-ц/813/1520/25
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» на дії приватного виконавця, суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_4 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Огренич І.В.14 травня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2023 року ТОВ «ФК «Укртехфінанс» звернулось до суду першої інстанції зі скаргою, в якій просило зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., в рамках виконавчого провадження ВП № 61231664, без попередньої згоди органів опіки та піклування (Служби у справах дітей Одеської міської ради) провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації квартири: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , що виражається у визначенні вартості арештованого майна та подальшої передачі на реалізацію з прилюдних торгів, шляхом підготовки та направлення необхідної заявки на реалізацію арештованого майна для її внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області перебуває виконавчий лист № 520/10677/15, виданий 03.02.2020 року Київським районним судом м. Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року у розмірі 80145,85 доларів США, та пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920,39 грн., а всього 2 423663,07 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 31.05.2023 року, замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів у справі №520/10677/15, виданих Київським районним судом м. Одеси 03.02.2020 року, боржники: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на його правонаступника - ТОВ «ФК «Укртехфінанс».

19.06.2023 року ТОВ «ФК «Укртехфінанс» подало клопотання на адресу приватного виконавця про застосування заходів примусового виконання рішення, у якому просило вжити заходів примусового виконання у виконавчих провадженнях № 61231664 та №61231103 шляхом звернення стягнення на нерухоме майно у вигляді його арешту, опису, примусової реалізації.

Для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом, в зв`язку із відсутністю (недостатністю) у боржника грошових коштів та іншого майна, стягнення може бути звернено на трикімнатну квартиру загальною площею 141,0 кв.м., житловою площею 72,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12.03.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

04.10.2023 року ТОВ «ФК «Укртехфінанс» отримало від приватного виконавця відповідь, в якій зазначено, що органом опіки не надано дозволу на примусову реалізацію майна, на трикімнатну квартиру загальною площею 141,0 кв.м., житловою площею 72,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , оскільки з 04.05.2016 року у вказаній квартирі зареєстрована малолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, ТОВ «ФК «Укртехфінанс» вважало, що діями Приватного виконавця порушується право Іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок Іпотеки.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2024 року скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» на дії приватного виконавця було задоволено.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. в рамках виконавчого провадження ВП № 61231664, щодо відмови від проведення необхідних заходів для примусової реалізації квартири: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., в рамках виконавчого провадження ВП № 61231664, без попередньої згоди органів опіки та піклування (Служби у справах дітей Одеської міської ради) провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації квартири: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , що виражається у визначенні вартості арештованого майна та подальшої передачі на реалізацію з прилюдних торгів, шляхом підготовки та направлення необхідної заявки на реалізацію арештованого майна для її внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 12.10.2023 року у справі №755/3994/20, від 26.10.2021 року у справі №755/12052/19, посилається на незаконність та протиправність оскаржуваної ухвали суду.

Сторони про розгляд справи на 11.02.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

ТОВ «ФК «Укртехфінанс», Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., представника ОСОБА_1 було сповіщено шляхом надіслання судової повістки н офіційну електронну адресу.

Сповіщення ОСОБА_2 про розгляд справи здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області перебуває виконавчий лист № 520/10677/15, виданий 03.02.2020 року Київським районним судом м. Одеси, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року у розмірі 80145,85 доларів США, що з урахуванням курсу валют на 23.02.2015 року складало суму 2232742,68 грн., та пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920,39 грн., а всього 2423663,07 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 31.05.2023 року було замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів у справі №520/10677/15, виданих Київським районним судом м. Одеси 03.02.2020 року, боржники: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на його правонаступника - ТОВ «ФК «Укртехфінанс».

19.06.2023 року ТОВ «ФК «Укртехфінанс» подало клопотання на адресу приватного виконавця про застосування заходів примусового виконання рішення, яким просило вжити заходів примусового виконання у виконавчих провадженнях № 61231664 та №61231103, звернути стягнення на нерухоме майно шляхом його арешту, опису, примусової реалізації.

Для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом, у зв`язку із відсутністю (недостатністю) у боржника грошових коштів та іншого майна, стягнення може бути звернено на трикімнатну квартиру загальною площею 141,0 кв.м., житловою площею 72,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12.03.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

04.10.2023 року ТОВ «ФК «Укртехфінанс» отримало від приватного виконавця відповідь, у якій зазначено, що органом опіки не надано дозволу на примусову реалізацію майна, на трикімнатну квартиру загальною площею 141,0 кв.м., житловою площею 72,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , оскільки з 04.05.2016 року в зазначеній квартирі зареєстрована малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області відмовив ТОВ «ФК «Укртехфінанс» у примусовій реалізації нерухомого майна боржника, оскільки реалізація квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - можлива лише після отримання відповідного дозволу органів та піклування або відповідного рішення суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, у якому фактично проживає боржник.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.06.2016 року № 2831/5 (далі - Порядок реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

Отже, передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливим.

Водночас, законодавство України не визначає порядку надання органом опіки та піклування такої згоди.

У постанові від 15.02.2023 року у справі № 2-537/11 Верховний Суд зробив висновок про те, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом у порядку, встановленому в ст. 435 ЦПК України.

Під час розгляду такої заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Зі змісту п. 66-67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, вбачається, що з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо дитина є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. Водночас законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 754/15589/14-ц (провадження № 61-3066св19).

Тобто, у разі, якщо б рішенням суду у даній справі було встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме спірної квартири, то реєстрація неповнолітньої ОСОБА_4 у цій квартирі, яка передана в іпотеку відповідно до іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», не могла бути обставиною, що свідчить про неправомірність дій приватного виконавця щодо передачі предмета іпотеки на реалізацію.

Однак, судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 21.06.2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 було скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 04.08.2008 року № CM-SME-503/220/2008 у розмірі 80145,85 доларів США, що за курсом валют НБУ станом на 23.02.2015 року становило 2232742 грн. 68 коп., та пеню за прострочення виконання зобов`язань у період часу з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920 грн. 39 коп. Всього стягнуто 2423663 грн. 07 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, судове рішення, яким було б звернуто стягнення на предмет іпотеки при розгляді даної справи - відсутнє.

Колегія суддів приймає до уваги, що виключна правова проблема щодо необхідності отримання державним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21).

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Виходячи з вищевикладеного, згода органу опіки та піклування при виконанні судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, законом не вимагається.

У інших випадках, включаючи і правовідносини, які склалися у даній справі - такий висновок є обов`язковим.

Тому висновки суду першої інстанції про неправомірність бездіяльності державного виконавця щодо не передачі спірного майна на реалізацію при наявності відмови органу опіки та піклування щодо надання відповідного дозволу є необґрунтованими, оскільки у даному випадку правильним способом захисту прав стягувача було звернення до суду приватного виконавця, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має неповнолітня онука боржника, - із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована неповнолітня ОСОБА_4 .

Посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.02.2022 року у справі № 335/4107/15, є безпідставними, оскільки з матеріалів даної справи вбачається, що постановою Запорізького апеляційного суду від 20.03.2019 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 як правонаступником ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором від 19.04.2012 року № 557-190412 звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме спірну квартиру, та визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Тобто, обставини у справі № 335/4107/15 не є подібними обставинам даної справи.

З урахуванням викладеного та обставин даної справи, колегія суддів доходить до висновку, що державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду - за умови відсутності судового рішення про передачу спірного майна на реалізацію.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, у зв`язку із чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2024 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» на дії приватного виконавця з підстав, викладених у даному судовому рішенні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» на дії приватного виконавця, суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18 лютого 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе