"19" лютого 2025 р.
Справа № 642/2001/22
Провадження № 2/642/142/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Харків

Ленінський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретарів Шнайдер Д.С., Гриценко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача

та її законних представників ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , законними представниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Дерев`янченко Я.Ю. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , законними представниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_8 уклали договір позики від 17.11.2020 року. Відповідно до п. 1 укладеного договору позики Позикодавець ОСОБА_4 надає Позичальнику ОСОБА_8 безвідсоткову позику у сумі 47 800 (сорок сім тисяч вісімсот) доларів США, а останній зобов`язується повернути позику у строк до 17.01.2021 року. Фактом підтвердження отримання грошової суми безпосередньо є укладання договору позики у письмовому вигляді, за особистим підписом Позичальника ОСОБА_8 . З березня 2021 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, після його смерті за заповітом є ОСОБА_7 . Вказував, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив: стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 47800, 00 доларів США; звернути стягнення на спадкове майно в межах суми боргу, а саме, на квартири АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , які належать спадкоємцю; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано час позивачу для усунення недоліків.

20.01.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

18 квітня 2023 року через підсистему «Електронний суд, представником відповідача ОСОБА_7 та її законних представників - адвокатом Микитюком В.О. до початку підготовчого судового засідання подано відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги та викладені в позові обставини заперечив та просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою про отримання грошових коштів, проте позивачем такої розписки не надано, також посилався на те, що договір від 17.11.2020 року не містить жодних відомостей про отримання ОСОБА_8 грошових коштів. Зазначав, що жодних вимог від ОСОБА_4 до спадкоємця жодного разу не пред`являлось, про існування договору спадкоємець та її законні представники дізнались лише після отримання ухвали про відкриття провадження по даній справі.

Одночасно з відзивом на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_7 та її законних представників - адвокат Микитюк В.О. подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач жодного разу не пред`являв свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Зазначив, що в матеріалах справи відсутня розписка, яка б підтверджувала факт отримання ОСОБА_8 грошових коштів. Крім того, зазначав, що договір від 17.11.2020 року є таким, який не підписувався ОСОБА_8 , а також таким, щодо якого у ОСОБА_8 було відсутнє вільне волевиявлення, яке б відповідало його внутрішній волі. Просив визнати договір позики від 17.11.2020 року недійсним. Крім того, просив визнати позивача таким, що позбавлений права вимоги до спадкоємців померлого позичальника.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2023 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

05.05.2023 року представником позивача ОСОБА_4 - адвокатом Дерев`янченко Я.Ю. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач за зустрічним позовом невірно зазначає обов`язкову наявність розписки на підтвердження факту передачі/отримання грошових коштів за договором позики. Посилався на недоведеність жодними належними та допустимими доказами твердження позивача за зустрічним позовом про те, що договір не підписувався ОСОБА_8 , а також твердження щодо відсутності у ОСОБА_8 вільного волевиявлення, яке б відповідало його внутрішній волі на укладання цього договору. Крім того, зазначав, що Позивач своєчасно звернувся з вимогою про повернення боргу до спадкоємця ОСОБА_7 після смерті боржника ОСОБА_8

15 травня 2023 року від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 адвоката Микитюка В.О. надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту передачі ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_8 . Вказував, що пропущення строку звернення до спадкоємців кредитора сталось внаслідок зловживання ОСОБА_4 процесуальними правами. Також подано клопотання про визнання позивача ОСОБА_4 таким, що позбавлений права вимоги у зв`язку із пропущенням процесуального строку для пред`явлення вимоги.

В запереченні на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву від 08.06.2023 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвокат Дерев?янченко Я.Ю. зазначив, що п.1 договору в частині передачі грошових коштів є розпискою в розумінні ст. 1047 ЦК України. Посилався на доводи, викладені в уточненій позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача- адвоката Микитюка В.О. по первісному позову про витребування доказів. Витребувано у Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, (Україна, 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх. ЄДР: 14099344), як правонаступника УПФУ у Холодногірському районі м.Харкова, з особової справи пенсіонера ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , документи (заяви, анкети, розписки, тощо), які містять особистий підпис або власноручні зразки почерку зроблені ОСОБА_8 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Дерев`янченко по первісному позову про забезпечення позову, а саме: заборонено будь яким способом вчиняти дії щодо відчуження наступних квартир:квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ); квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 адвоката Микитюка Василя Олександровича про призначення судової почеркознавчої експертизи. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса». На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

02.05.2024 року до суду надійшло клопотання експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року відновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 травня 2024 року задоволено клопотання судового експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Абросимова В.Г. про надання додаткових матеріалів, які необхідні для проведення експерти №3425.

Задоволено клопотання представника позивача - адвоката Дерев`янченко Я.Ю. про витребування доказів. Витребувано у Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 26):

- оригінал договору довічного утримання від 03 вересня 1997 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №5-5641;

- відповідний том Оригіналу реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 1997 рік , в якому міститься власноручний підпис ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , як особи яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії за реєстровим № 5-5641;

- будь-які інші оригінали документів, які було складено та підписано за участю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , складених під час підписання договору довічного утримання від 03 вересня 1997 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 5-5641.

Задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Микитюк Василя Олександровича про витребування доказів. Витребувано у Харківського обласного центру зайнятості (, адреса: 61068, м. Харків, вул. Громадського Олега, буд. 1А) оригінали всіх наявних документів, написаних та/або підписаних ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які перебувають у Харківському обласному центрі зайнятості;

Витребувано в Амбулаторії №3 ЦПМД КНП «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради» (61177, м. Харків, пр-т Слави, 11) інформацію про стан здоров`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на листопад 2020 року;

Витребувано в Амбулаторії №3 ЦПМД КНП «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради» (61177, м. Харків, пр-т Слави, 11) оригінали всіх наявних документів написаних та/або підписаних ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 );

Витребувано в Харківському Національно-науковому центрі «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса (, адреса: 61177, м. Харків, вул. Золочівська, буд. 8А) оригінал особистої справи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) яка перебуває в Харківському Національно-науковому центрі «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17 червня 2024 року витребувано додаткові матеріали у Харківського обласного державного нотаріального архіву (61007, м.Харків, вул. Біблика, буд. 18):

- оригінал договору довічного утримання від 03 вересня 1997 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №5-5641;

- відповідний том Оригіналу реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 1997 рік , в якому міститься власноручний підпис ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , як особи яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії за реєстровим № 5-5641;

- будь-які інші оригінали документів, які було складено та підписано за участю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , складених під час підписання договору довічного утримання від 03 вересня 1997 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 5-5641.

17.09.2024 року до суду з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, надійшов висновок експерта №3425 від 03.09.2024 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, згідно якого підпис від імені ОСОБА_8 в договорі від 17.11.2020, розташований під рукописним записом « ОСОБА_8 », - виконано ОСОБА_8 (1949 р.н.) під впливом природних збиваючих факторів (як відносно постійних, так і тимчасових), серед яких могли бути вікові зміни, хворобливий стан, незвична підкладинка, незвична поза і т.п. Рукописний запис « ОСОБА_8 » в договорі від 17.11.2020, розташований внизу, під текстом документа, - виконано ОСОБА_9 (1949 р.н.) під впливом природних збиваючих факторів (як відносно постійних, так і тимчасових), серед яких могли бути вікові зміни, хворобливий стан, незвична підкладинка, незвична поза і т.п.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року відновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Дерев?янченко Я.Ю. у судовому засіданні 15.01.2024 року позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 - адвокат Микитюк В.О., у судовому засіданні 15.01.2024 року, проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечував, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування первісного позову та зустрічного позову, а також до заперечень, дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами 17.11.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір позики згідно якого, позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 47800 (сорок сім тисяч вісімсот доларів) США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей до 17.02.2021 року. Проценти за позикою по цьому договору не нараховуються. Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу Позикодавця зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 25 січня 1994 року, реєстраційний №4-94-3046, належала однокімнатна квартира, за адресою АДРЕСА_4 , житловою площею 12,3 кв.м., загальною площею 38,7 кв.м. та на підставі Договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори 03 вересня 1997 року за реєстровим №5-5641, двокімнатна квартира, за адресою АДРЕСА_5 , житловою площею 28,8 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 07.04.2021 року.

Ще за життя ОСОБА_8 склав заповіт, згідно якого квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 заповів малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованих за номерами в реєстрі №543 та №544 відповідно, які видані приватним нотаріусом Рибкіною О.М., ОСОБА_7 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_8 .

Дослідивши договір позики від 17.11.2020 року, судом встановлено наступне. ОСОБА_4 (Позикодавець) та ОСОБА_8 (Позичальник) уклали даний договір про наступне: позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 47800 (сорок сім тисяч вісімсот доларів) США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей до 17.02.2021 року. Проценти за позикою по цьому договору не нараховуються. Цей договір складено в одному примірнику, який зберігається у Позикодавця до повного повернення боргу Позичальником. Після повернення боргу Позикодавець зобов`язаний передати цей договір Позичальнику із відміткою про одержання грошей. Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу Позикодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов?язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно за статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов?язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, так і умови договору, а також засвідчуючи факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми в борг та видається боржником кредитору після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі № 501/1773/16-ц, від 13.09.2023 року у справі №754/3591/21.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Верховний Суд у постановах від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 18 травня 2020 року у справі № 177/1659/17, від 03 червня 2020 року у справі № 461/9270/18-ц виснував, що у разі пред?явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов?язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов?язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16 (провадження № 61-41934св18), від 26 травня 2021 року у справі № 405/8280/19 (провадження № 61-3411св21), від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21).

Письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов?язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі №756/8630/14-ц, від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17, від 22 вересня 2021 року у справі №761/29374/19 та від 16 лютого 2022 року у справі №520/19325/18.

Дослідивши укладений між сторонами договір позики від 17.11.2020 року, суд доходить до висновку, що зі змісту договору позики не вбачається саме факту отримання ОСОБА_8 грошових коштів.

Судом також встановлено, що в тексті вказаного договору не міститься застереження про те, що грошові кошти від Позикодавця ОСОБА_4 за цим договором позики отримано до його підписання або під час підписання, відсутня також розписка або інший документ, який посвідчує передання Позикодавцем визначеної грошової суми після підписання договору.

Судом з тексту договору позики не вбачається моменту передання грошових коштів, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним. Оскільки моменту передання грошей судом не встановлено, то договір позики вважається таким, що не укладений і юридичні наслідки між сторонами за ним не настають.

Крім того, при вирішенні справи судом враховуються правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, в якій вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред?явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов?язання не допускається.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов?язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов?язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов?язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем та позичальником, який помер, після його смерті трансформуються у зобов?язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцем боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік зобов?язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, до них не належать зобов?язання спадкодавця з повернення кредиту.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов?язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Оскільки зі смертю позичальника зобов?язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України.

За статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов?язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред?явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред?явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов?язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов?язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов?язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов?язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов?язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Стаття 1282 ЦК України застосовується у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред?явлення ним вимог до спадкоємців. У свою чергу, недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), має наслідком позбавлення кредитора права вимоги до спадкоємців, а, отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), постановах Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15.

Отже, положення статті 1282 ЦК України, якою передбачений обов?язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині шляхом одноразового платежу, а у разі відмови від такого платежу за позовом кредитора суд звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, підлягають застосуванню у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред?явлення вимог кредиторів. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 171/2639/18 (провадження № 61-18637св21) та від 10 січня 2024 року у справі №308/10527/21 (провадження № 61-13010св22).

Судом встановлено, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 було отримано малолітньою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що зазначається представником ОСОБА_7 та не оспорюється позивачем ОСОБА_4 .

Отже, за приписами частини другої статті 1281 ЦК України, ОСОБА_4 , як кредитору, до якого перейшло право вимоги за договором позики по зобов`язанням спадкодавця ОСОБА_8 , слід було звернутися з вимогою або до спадкоємця (ів) або через нотаріуса в строк до 10.05.2022 року.

У відзиві на зустрічний позов представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_10 зазначає, що позивач вперше звернувся з відповідною позовною заявою до ОСОБА_7 10.01.2022 року (в межах шести місячного строку) справа №642/88/22 та вдруге звернувся з позовною заявою до ОСОБА_7 17.01.2022 (в межах шести місячного строку), справа №642/312/22.

Таким чином було визнано факт того, що ОСОБА_4 був обізнаний про смерть ОСОБА_8 вже на момент звернення до суду з позовною заявою від 10.01.2022 року (справа №642/88/22). В силу ч.1 ст.82 ЦПК України дана обставина не потребує доказуванню.

Суд відхиляє такі посилання, вважає їх хибними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Як встановлено судом та зазначено вище, ОСОБА_4 , ані після видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ані після звернень із позовними заявами від 10.01.2022 року та 17.01.2022 року, не звертався, як кредитор, у строки передбачені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, із вимогою-претензією або до спадкоємців або через нотаріуса.

Водночас, як слідує з матеріалів даної цивільної справи, на виконання вимог частин другої статті 1281 ЦК України, ОСОБА_4 звернувся безпосередньо до спадкоємця ОСОБА_7 з вимогою щодо сплати боргу за договором позики лише 18.01.2023 року, тобто за межами присічного строку, встановленого статтею 1281 ЦК України.

Безпосередні звернення з позовними заявами про стягнення суми боргу за договором позики від 10.01.2022 року та 17.01.2022 року, без пред?явлення вимоги до спадкоємців, не може бути прийнято судом як виконання вимог за частинами другою або третьою статті 1281 ЦК України, так як зверненню до суду з такими вимогами повинна передувати вимога кредитора до спадкоємців і лише за відсутності її задоволення спадкоємцями одноразовим платежем, кредитор набуває право на звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (абзац 2 ч.2 ст.1282 ЦК України).

Суд приймає до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Микитюка В.О., про те, що у позовній заяві ОСОБА_4 зазначає, що починаючи з березня 2021 року постійно в усній формі вимагав повернення від позичальника боргу, відтак повинен був знати про смерть ОСОБА_8 задовго до звернення з вимогою безпосередньо до спадкоємця.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_4 звертався з позовними заявами до спадкоємця ОСОБА_8 ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, проте у відкритті провадження по справі №642/88/22 йому було відмовлено, а позовну заяву по справі №642/312/22 повернуто через визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами.

Відтак, будучи обізнаним про смерть ОСОБА_8 та про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_4 не звернувся, як кредитор, у строки передбачені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, із вимогою-претензією або до спадкоємців або через нотаріуса.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача за первісним позовом суми боргу за договором позики у розмірі 47 800,00 доларів США.

У зустрічному позові відповідач за первісним позовом просить визнати договір позики від 17.11.2020 року недійсним та визнати позивача ОСОБА_4 таким, що позбавлений права вимоги до спадкоємців померлого позичальника, оскільки зазначав, що в матеріалах справи відсутня розписка, яка б підтверджувала факт отримання ОСОБА_8 грошових коштів. Також зазначав, що договір від 17.11.2020 року не підписувався ОСОБА_8 , а також таким, щодо якого у ОСОБА_8 було відсутнє вільне волевиявлення, яке б відповідало його внутрішній волі. Стверджував, що позивач пропустив строки, встановлені статте 1281 ЦК України, на пред?явлення вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину.

Згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Позивач за зустрічним позовом просила визнати договір позики від 17.11.2020 року недійсним на підставі того, що даний договір є таким, що не підписувався ОСОБА_8 та таким, щодо якого у ОСОБА_8 було відсутнє вільне волевиявлення, яке б відповідало його внутрішній волі.

Суд, враховуючи висновок експерта №3425 від 03.09.2024 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, згідно якого підпис від імені ОСОБА_8 в договорі від 17.11.2020 виконано ОСОБА_8 (1949 р.н.) під впливом природних збиваючих факторів (як відносно постійних, так і тимчасових), серед яких могли бути вікові зміни, хворобливий стан, незвична підкладинка, незвична поза і т.п. дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання договору недійсним.

Щодо визнання договору позики від 17.11.2020 року недійсним на підставі того, що в матеріалах справи відсутня розписка, яка б підтверджувала факт отримання ОСОБА_8 грошових коштів, а безпосередньо в договорі не міститься відомостей про отримання ОСОБА_8 грошових коштів, суд зазначає наступне.

Оспорюваний договір позики є неукладеними, тому в задоволенні вищевказаної позовної вимоги необхідно відмовити саме з підстав обрання позивачем за зустрічним позовом неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

У випадках оспорювання самого факту укладення договору, слід формувати позовні вимоги шляхом визнання саме неукладеного договору, оскільки недійсність договору говорить про зовнішній прояв волевиявлення, але вчинений ним, вже в належній формі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що відсутні будь-які правові підстави для визнання договору позики недійсними, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання договору позики від 17.11.2020 року недійсним.

Щодо позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання позивача таким, що позбавлений права вимоги до спадкоємців померлого позичальника у зв`язку з пропуском строків, визначених статтею 1281 ЦК України.

Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).

Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Враховуючи, що однією з підстав для відмови в позові кредиторові є встановлений судом факт заявлення кредитором вимог до спадкоємця з пропуском строку, встановленого ст.1281 ЦК України, суд дійшов до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки заявлена вимога не є ефективним способом захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним та визнання позивача таким, що позбавлений права вимоги до спадкоємців померлого позичальника, не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.4-5, 10-13, 43, 76-81, 141, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , законними представниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення боргу за договором позики у розмірі 47800, 00 доларів США та звернення стягнення на спадкове майно в межах суми боргу - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним та визнання позивача таким, що позбавлений права вимоги до спадкоємців померлого позичальника - відмовити.

Судові витрати за первісним позовом покласти на позивача за первісним позовом.

Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2023 року шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ); квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.02.2025 року.

Суддя Вікторов В.В.