Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Логойди І.В.,

за участі секретаря судового засідання Янцо М.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу №308/17024/24 за позовом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області до ОСОБА_1 про виселення із службового приміщення без надання іншого житла

за участю:

представника позивача Щадей С.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Маковецького О.М.

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Національної поліції в Закарпатській області звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про виселення із службового приміщення без надання іншого житла, згідно з яким просить виселити ОСОБА_1 з службової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,8 кв. м., житловою площею 15,4 кв.м., без надання іншого житла; зобов`язати ОСОБА_1 знятись із реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатські області від 26.05.2020 року № 110 о/с призначено ОСОБА_1 , який прибув з Головного управління в Кіровоградській області, старшим оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 02.09.2024 року № 183 о/с переведено ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Одеській області з 5 вересня 2024 року. Строк проходження служби ОСОБА_1 в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області склав 4 роки 3 місяці 9 днів. У період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області () ОСОБА_1 був забезпечений службовим приміщенням, яке належить Головному управлінню Національної поліції в Закарпатській області, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.12.2023 року № 556 «Про включення квартир у число службових», а саме: п.1 вирішено включити квартири у новозбудованому 60-ти квартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 у число службових Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Так, відповідно до п.1.4 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10.03.2022 № 89 видано службовий ордер на квартири у новозбудованому 60-ти квартирному житловому будинку ОСОБА_1 , який проживає у гуртожитку на квартиру по АДРЕСА_1 , що складається з однієї кімнати житловою площею 15,40 кв.м, кухні і ванної. Склад сім`ї - 1 особа. З 05.09.2024 року ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області (), не проживає у службовому приміщенні, що підтверджується Актом обстеження житлових умов від 02 жовтня 2024 року та таким чином не належно використовує надане йому службове житло.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2024 провадження у зазначеній справі було відкрито в загальному позовному провадженні, розгляд справи призначено на 12.12.2024, розгляд справи було відкладено на 13.01.2025.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначив, що трудова діяльність відповідача в органах поліції та міліції розпочалась з червня 2008 року по вересень 2009 року на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної міліції Гайворонського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, в подальшому також липень 2011 року квітень 2013 року - виконуючий обов`язки начальника сектору карного розшуку кримінальної міліції Ульяновського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, квітень 2013 року серпень 2014 року - начальник сектору карного розшуку кримінальної міліції Ульяновського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, серпень-вересень 2014 року - виконуючий обов`язки заступника начальника районного відділу - начальника кримінальної міліції Ульяновського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, вересень 2014 року листопад 2015 року - заступник начальника районного відділу - начальник кримінальної міліції Ульяновського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, 06.11.2015 - звільнений з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України, 07.11.2015 серпень 2016 - заступник начальника Ульяновського відділення поліції Голованівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, серпень-вересень 2016 року - виконуючий обов`язки начальника сектору Новоархангельського відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, серпень 2016 року січень 2017 року - начальник сектору Новоархангельського відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, січень-грудень 2017 року - оперуповноважений відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку ГУНП в Київській області, грудень 2017 року березень 2018 року - старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку ГУНП в Київській області, березень жовтень 2018 року - старший слідчий в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Київській області, жовтень 2018 року - лютий 2019 року - старший оперуповноважений відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку ГУНП в Київській області, лютий 2019 року - травень 2020 року - начальник сектору кримінальної поліції Благовіщенського відділення поліції Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, травень 2020 вересень 2020 - старший оперуповноважений відділу кримінальної поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 26.05.2020 року № 110 о/с призначено ОСОБА_1 , який прибув з Головного управління в Кіровоградській області, старшим оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 02.09.2024 року № 183 о/с переведено ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Одеській області з 5 вересня 2024 року. Строк проходження служби ОСОБА_1 в МВС України та Національної поліції України склав 20 років 4 місяці. У період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області () ОСОБА_1 був забезпечений службовим приміщенням, яке належить Головному управлінню Національної поліції в Закарпатській області. За змістом статті 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. За змістом наведених норм, зазначені у статті 125 ЖК України, особи можуть бути виселеними виключно за умови надання іншого жилого приміщення. Враховуючи, що ОСОБА_1 перебуває в органах поліції понад 20 років, іншого житла у нього не має, то у відповідності до вищезазначених норм чинного законодавства не підлягає виселенню з службової квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з наведеним просить залишити позов без задоволення.

Позивач подав відповідь на відзив, згідно з яким зазначив, що відповідно до п.34 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженим постановою Української РСР від 4 лютого 1988 р. N 37 «Про службові жилі приміщення» визначено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. ОСОБА_1 переведений до ГУНП в Закарпатській області з ГУНП в Кіровоградській області та згідно поданих декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016, 2019 та 2020 роки, що знаходяться за посиланнями відповідно: https://public.nazk.gov.ua/documents/4d156545-b2a8-4fe3-9eab-919dc529659f; ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у його користуванні знаходиться житловий будинок, загальною площею 62 м.кв та квартира, загальною площею 86,95 м.кв, які належать на праві власності його членам сім`ї батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У період з 26.05.2020 по 05.09.2024 року позивач працював в ГУНП в Закарпатській області та з 05.09.2024 року у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_4 , яка працює в ІНФОРМАЦІЯ_2 (відомості з декларації за 2024 рік, https://public.nazk.gov.ua/documents/b84d0558-1dcf-4633-94b8-b208ad33a42f) добровільно виявив бажання проходити службу в ГУНП в Одеській області. Тому, маючи намір проходити службу на території Одеської області, відповідач передбачав можливість проживання разом з дружиною, так як відстань від Ужгороду до Одеси складає 1019 кілометрів, а тому службова квартира в місті Ужгороді не може вважатися житлом для постійного проживання та не використовується позивачем за призначенням. Отже, службова квартира не є єдиним житлом позивача, а примусове виселення з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ГУНП в Закарпатській області на праві оперативного управління, не може вважатися порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Суспільна необхідність у виселенні ОСОБА_1 полягає також у нагальній потребі забезпечити службовим житлом інших працівників ГУНП в Закарпатській області, які відповідно до Списку потребують поліпшення житлових умов. Так, згідно Списку працівників ГУНП в Закарпатській області, які потребують поліпшення житлових умов станом на 25.11.2024 року на квартирному обліку перебуває 86 сімей, серед яких наявні пільгові категорії: особи стаж роботи в органах внутрішніх справ та поліції Закарпатської області понад 20 років, учасники АТО, сім`ї з інвалідами та багатодітні сім`ї, у яких відсутнє житло та які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача долучив до матеріалів справи договір оренди житлового приміщення, довідку про реєстрацію, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження, довіреність на ОСОБА_5 , довідку від 11.12.2024 №10/2844 про відсутність житла у ОСОБА_1 .

Представник позивача долучив до матеріалів справи також інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № довідки 407689829 та довідку Головного управління Національної поліції в Одеській області про місце проживання відповідача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено судовий розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, зважаючи на подані докази, зазначивши, що поданими доказами наявні підстави для виселення, при цьому не порушується ст. 8 Конвенції, подано список осіб, що потребують покращення житлових умов, до якого входить 86 працівників, відсутнє втручання у право на житло відповідача, бо місце проживання такого у АДРЕСА_4 , що належить дружині на підставі довіреності.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, враховуючи відзив на позовну заяву та подані докази. Представник відповідача зазначив, що трудова діяльність відповідача у органах поліції та міліції становить понад 20 років, відсутні законні підстави для виселення. Наявність житла у м. Одеса не доведено, таке перебуває в оренді. Згідно з довідкою про склад сім`ї дружина та син відповідача зареєстровані у гуртожитку. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 26.05.2020 №110 о/с «По особовому складу» призначено майора поліції ОСОБА_1 , який прибув з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, старшим оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 28 травня 2020 року.

Головне управління Національної поліції в Закарпатській області згідно з поданим витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є окремою юридичною особою.

Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 02.09.2024 №183 о/с «По особовому складу» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого організаційно-методичного сектору управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 05.09.2024.

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.12.2021 №556 «Про включення квартир у число службових» вирішено включити квартири у новозбудованому 60-ти квартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 у число службових Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Згідно з копією службового ордера №000180 серії СЛ, такий виданий ОСОБА_1 , сім`я якого складається з 1 чоловіка, на право на зайняття 1 кімнати загальною площею 15,40 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради міста Ужгорода від 10.03.2022 №89.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № інформаційної довідки 407678581 квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві оперативного управління належить Головному управлінню Національної поліції в Закарпатській області.

До справи додано лист від 25.09.2024 Головного управління Національної поліції в Закарпатській області «Про виселення зі службового житлового приміщення», згідно з яким повідомлено, що 04 вересня 2024 року ОСОБА_6 припинив трудові відносини з ГУНП України в Закарпатській області. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10 березня 2022 року N° 89 такому надано для проживання службове приміщення ГУНП України в Закарпатській області. У відповідності до статті 124 Житлового кодексу України робітники і службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню з службового житлового приміщення. На підставі викладеного, просить здати до 07 жовтня 2024 року в управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Закарпатській області ордер N° 000180 серія СЛ та ключі від службової квартири АДРЕСА_1 .

У відповідь на вказаний лист ГУНП в Закарпатській області Кавунський І. повідомив, зокрема, що за змістом статті 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. За змістом наведених норм, зазначені у статті 125 ЖК України, особи можуть бути виселеними виключно за умови надання іншого жилого приміщення. Враховуючи, що перебуває в органах поліції понад 10 років, іншого житла у нього немає, то у відповідності до вищезазначених норм чинного законодавства не підлягаю виселенню з службової квартири АДРЕСА_1 .

До матеріалів справи позивачем також додано список працівників ГУНП в Закарпатській області, які потребують поліпшення житлових умов станом на 25.11.2024 у кількості 86 чоловік, в тому числі 62 з них як пільгова категорія осіб.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Одеській області «Про надання інформації» відповідно до інформації, наданої підполковником поліції ОСОБА_1 , старшим оперуповноваженим відділу розкриття злочинів про власності управління карного розшуку ГУНП в Одеській області, він та його дружина ОСОБА_4 наразі мешкають за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей за № витягу 54333366 ОСОБА_7 представляє ОСОБА_5 з питань розпорядження нерухомим майном, дата реєстрації довіреності 09.09.2022.

Згідно з доданою посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. довіреністю від 09.09.2022 ОСОБА_7 цією довіреністю уповноважила ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бути її представником в органах місцевого самоврядування, в виконкомах, в органах, що компетентні з питань технічної інвентаризації, в органах нотаріату, в будь-яких органах та установах Міністерства юстиції, в ЦНАП, у державних реєстраторів будь-якого рівня підпорядкування, БТІ, ДЗК, в експертних установах, комунальних підприємствах, установах, організаціях та їх філіях, а також в усіх інших компетентних організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в усіх комунальних установах, з питань розпорядження, крім дарування (продати, обміняти, укласти договір про наміри сторін, попередній, тощо) належне нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_5 , яка належить на праві приватної власності, та укласти договір купівлі-продажу щодо вказаного нерухомого майна.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером довідки 407689829 квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Згідно з актовим записом про шлюб №60 від 17.02.2023 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . При цьому, у вказаному актовому записі про шлюб вказано місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_6 . Місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказано: АДРЕСА_7 .

До матеріалів справи додано також біографічну довідку підполковника поліції Кавунського Ігоря Ігоровича про стаж роботи в різних органах поліції понад 10 років.

Згідно з довідкою Головного управління поліції в Одеській області від 11.12.2024 №10/2844, відповідно до вимог положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, постанови КМУ від 14.11.2018 № 1201 «Про затвердження Порядку забезпечення Державною іпотечною установою поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту житлом на умовах фінансового лізингу», постанови КМУ від 24.10.2018 №866 «Про затвердження Порядку виплати та визначення розміру грошової компенсації поліцейським за найм ними житла», підполковник поліції ОСОБА_10 за час проходження служби в ГУНП в Одеській області житлом на умовах фінансового лізингу та службовим/ордерним житлом не забезпечувався, за отриманням грошової компенсації за найм житла не звертався. У контрольному списку працівників ГУНП в Одеській області, які перебувають на квартирному обліку в органах місцевого самоврядування (за місцем реєстрації), що потребують поліпшення житлових умов у місті Одесі, не перебуває.

До матеріалів справи додано копію договору оренди житлового приміщення від 23.11.2024, укладеного між власником житла ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , орендодавець передає орендареві й членам його родини в користування строком на 1 рік квартиру загальною площею 35 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з довідкою ТОВ «Жилсервіс ЛТД» №87 від 18.12.2024 ОСОБА_4 не проживає постійно та зареєстрована в АДРЕСА_8 , що належить ТОВ «Жилсервіс ЛТД» - приватна власність. На житловій площі зареєстровано та не проживають 2 члени сім`ї: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 06.01.2025 №146 ОСОБА_4 під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_7 житлом не забезпечувалась.

Згідно з копією свідоцтва про народження батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Згідно з копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено шлюб 17.02.2023.

Згідно з деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідач мав у користуванні житло, що на праві власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Згідно зі ст. 118 Житлового кодексу України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно зі ст. 119 Житлового кодексу України перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством України.

Відповідно до законодавства України у випадках, які визначаються Кабінетом Міністрів України, службові жилі приміщення можуть надаватися окремим категоріям військовослужбовців.

Згідно з п. 25 Постанови Ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 р. N 37 «Про службові жилі приміщення» до переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, відносяться працівники МВС, а також підпорядкованих йому органів, закладів та установ, військовослужбовці Національної гвардії.

Згідно з Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37 (далі Положення), визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця) (п. 2). Згідно з п. 6 вказаного Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Згідно з п. 15 вказаного Положення службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні. Згідно з п. 18 Положення громадяни, вказані в рішенні про надання службового жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жилі приміщення належать на праві приватної власності). Згідно з п. 34 Положення робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку. Згідно з п. 35 Положення без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Згідно зі ст. 122 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Статтею 124 Житлового кодексу України передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 125 Житлового кодексу України унормовано, зокрема, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Згідно з ст. 126 Житлового кодексу України надаване громадянам у зв`язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Поняття «житло» не обмежується приміщенням, у якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, тобто існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з позицією ЄСПЛ, зокрема висновкам, викладеним у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), зроблено висновок, що «службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники. Відтак, виселення особи зі службового житла після припинення трудових правовідносин із роботодавцем переслідує легітимну мету у розумінні статті 8 Конвенції. […] Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio) житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно протиправно. […] Навіть якщо власник службового житла не висловив вимогу звільнити це житло, проживання у ньому після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування вказаних правовідносин. […] Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. […] Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті».

Також, розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установлених обставин та на підставі вимог закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення у зв`язку з переміщенням по службі, пов`язаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло.

Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року у справі № 6-115цс13.

Лише припинення трудових правовідносин із роботодавцем переслідує легітимну мету у розумінні статті 8 Конвенції для виселення особи зі службового житла.

Згідно з поданими суду доказами стаж служби в різних органах поліції Кавунського І.І. складає понад 10 років, та під час проходження якої йому надано службове житло. Дана обставина сторонами не оспорюються. На даний час трудові відносини з позивачем припинені, такий перебуває у трудових відносинах з ГУНП у Одеській області. Відповідач у службовій квартирі у м. Ужгород не проживає, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 02.10.2024, а проживає за новим місцем роботи у АДРЕСА_4 . Відповідач за новим місцем роботи, що є значно віддаленим від попереднього житлом на умовах фінансового лізингу, службовим житлом не забезпечувався, за отриманням грошової компенсації за найм житла не звертався, у контрольному списку працівників ГУНП в Одеській області, які перебувають на квартирному обліку в органах місцевого самоврядування, що потребують поліпшення житлових умов у м. Одесі, не перебуває (довідка ГУНП в Одеській області від 11.12.2024 №10/2844), тобто не звертався до роботодавця за новим місцем роботи з питань надання житла. Відповідач житла на праві власності не має, за новим місцем роботи забезпечений житлом, зокрема, на підставі договору оренди житлового приміщення від 28.11.2024, за попереднім місцем роботи в ГУНП в Закарпатській області у зареєстровану житлі не має членів сім`ї, які потребують забезпечення житловими умовами, а також наявні докази реєстрації дружини відповідача та її сина в АДРЕСА_7 . Відповідач хоч і має стаж роботи в міліції та поліції понад 10 років, в тому числі, в ГУНП в Закарпатській області понад 4 роки, однак, продовжує службу в органах поліції в ГУНП в Одеській області, що є віддаленим від попереднього місця роботи і не використовується як службове житло за попереднім місцем роботи.

Враховуючи, що ст. 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, а відповідач пропрацював в ГУНП в Закарпатській області, яка є самостійною юридичною особою, понад 4 роки, продовжує працювати в ГУНП в Одеській області, суд вважає, що відсутня правова підстава для подальшого проживання відповідача у службовому житлі, у якому ні він, ні його родичі не проживають. Також, проаналізувавши подані суду докази, вважає, що у даному випадку відсутнє порушення статті 8 Конвенції, враховуючи в тому числі, що відповідач продовжує нести службу в органах поліції за новим місцем роботи, за попереднім місцем роботи не проживає у службовому житлі, постійним житлом за новим місцем роботи забезпечений на умовах оренди житлового приміщення, не подав за новим місцем роботи документів особи, що потребує забезпечення житлом. Позивачем подано суду список працівників ГУНП в Закарпатській області, які потребують поліпшення житлових умов, що свідчить про явну потребу суспільства у житлі, яке має звільнити відповідач.

Отже, у даній справі на підставі поданих суду доказів суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову в частині виселення відповідача наявні, оскільки таке виселення не порушує вимоги ст. 8 Конвенції, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Окрім того, позивач заявив вимогу про зобов`язання відповідача знятись з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, згідно з пунктом 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Відповідно наявність самого судового рішення про виселення є самостійною підставою для зняття відповідача з зареєстрованого місця проживання.

В задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного наданого суду доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Головного управління Національної поліції в Закарпатській області до ОСОБА_1 про виселення із службового приміщення без надання іншого житла задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1 з службової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,8 кв. м., житловою площею 15,4 кв.м., без надання іншого житла.

В задоволення решти позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Закарпатській області сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Відомості про учасників:

Позивач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, 88000, м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці 1З, код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_9 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення з урахуванням тимчасової непрацездатності судді з 17.02.2025 по 19.02.2025, включно, складено 20.02.2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда