Справа № 201/9891/24
Провадження № 2/201/554/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

19.08.2024 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ніколаєвої Г.Г. звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (а.с. 1-4).

В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 20.09.2018 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу придбано на підставі договору купівлі продажу автомобіль марки Ford Focus, 2012 року випуску з об`ємом двигуна 1993 см3, вид пального бензин, АКПП; дата набуття у власність 28.05.2020. Автомобіль оформлений на відповідача.

В травні 2022 року позивачка з донькою виїхала на вказаному автомобілі з тимчасово окуповано території, з 12.05.2022 проживають у місті Кременчук.

Відповідач по справі на момент повномасштабного вторгнення знаходився на навчанні у Академії Поліції у м. Запоріжжі. Звідти останнього направили на службу до міста Бахмут. 30.12.2022 відповідач навідав сім`ю у м. Кременчукі і забрав автомобіль, обґрунтовуючи це тим, що йому він потрібен більше. Упродовж 2023 року відповідач приїздив на автомобілі до м. Кременчука для зустрічей з дитиною та позивачкою. У 2024 році відносини сторін зіпсувалися і у червні позивачка звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовною заявою про розірвання шлюбу (справа № 524/6594/24).

Через електронний кабінет водія, позивачка дізналася, що автомобіль продано чоловіком ще 23.11.2023. Згоди на продаж спільного майна позивачка не надавала. Половину коштів від продажу чоловік їй не повертав.

Станом на день подання позову сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме компенсації позивачу її частки. Позивачка у період шлюбу працювала. До відпустки по догляду за дитиною мала стабільний дохід та брала участь коштами та працею у придбанні автомобіля.

Автомобіль Ford Focus придбаний подружжям на аукціоні у США, привезений і розмитнений в Україні. Викуп автомобіля з аукціону продився з розрахункового рахунку позивача. Ринкова вартість подібного за своїми якостями транспортного засобу станом на 18.07.2024 складає 289112 грн. без ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Ford Focus, 2012 року випуску з об`ємом двигуна 1993 см3, вид пального бензин, АКПП, номер шасі: НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 144 556 грн., а також судові витрати.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористався.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.08.2024 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 44).

Підготовче засідання у справі закрите 12.11.2024 та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 59-60).

Представник позивача адвокат Ніколаєва Г.Г. у судове засідання через систему «Електронний суд» надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, якою позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судові засідання, призначені на 18.09.2024, 11.12.2024, 19.02.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судової влади».

Відправлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідача (м. Маріуполь Донецької області ) є неможливим у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області наразі є тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, вся територія Маріупольського району з 05.03.2022р. перебуває у тимчасовій окупації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явися, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2018 (а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.11.2024, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с. 57-58).

Під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль Ford Focus, 2012 року випуску з об`ємом двигуна 1993 см3, колір білий, номер шасі: НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28.05.2020, є власником є відповідач ОСОБА_5 (а.с. 15).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 27.07.2024, автомобіль марки Ford Focus, 2012 року випуску з об`ємом двигуна 1993 см3, колір білий, перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу (а.с.18-19).

Згідно цінової довідки ПП «Приват-Інвест» № 18L/07 від 18.07.2024, ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) транспортного засобу марки Ford Focus, 2012 року випуску з об`ємом двигуна 1993 см3, вид пального бензин, АКПП, станом на 18.07.2024 складає 289 112 грн без ПДВ (а.с. 20-26).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Як встановлено по справі, спірний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається спільним сумісним майном подружжя.

Крім того, слід зауважити, що згідно зі статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Нормами статті 364 Цивільного кодексу України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відтак, з аналізу змісту вищевказаної норми закону вбачається наявність у позивача права на отримання компенсації на свою користь своєї частки у спільному майні.

Як було встановлено у судовому засіданні, ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) транспортного засобу марки Ford Focus, 2012 року випуску з об`ємом двигуна 1993 см3, вид пального бензин, АКПП, станом на 18.07.2024 складає 289 112 грн без ПДВ.

У постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя, вартість такого майна враховується під час поділу.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Верховний Суд зазначив, що такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) задля ефективного захисту прав кожного зі співвласників неподільних речей і забезпечення єдності судової практики щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України, частини другої статті 364 ЦК України Велика Палата Верховного Суду відступила від сформульованого, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 і Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 висновку про те, що суд має визначити ідеальні частки співвласників у неподільній речі без її реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, тому заявлення окремо вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними.

У зв`язку із чим, позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1445,56 грн. (1 відсоток ціни позову).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколаєва Галина Григорівна до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 144556,00 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1445,56 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2025 року.

Суддя Наумова О.С.