ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/482/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1336/24 Категорія: 304020000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНовіков О.М., Сіренко Ю.В.
секретар Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Кушнеренко Т.В. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.12.2024 (повний текст складено 25.12.2024, суддя в суді першої інстанції Годік Л.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Карайкоза Ганна Ігорівна, про визнання недійсним договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності, який вчинений під впливом помилки, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

у березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи про те, що вона є власником 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а інші 63/100 частин вказаного житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_2 . Рішенням Уманської міської ради від 31.07.2020 № 5.86-81/7 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано у спільну власність земельну ділянку, загальною площею 0,0626га з кадастровим номером :02:006:2009 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Сторони домовилася про поділ між ними земельної ділянки в натурі, у зв`язку з чим у ФОП ОСОБА_3 в 2020 році замовлено розроблення схеми поділу земельної ділянки, згідно якої ділянка загальною площею 0,0626 га була поділена на 3 ділянки: площею 0,0442 га, яка відходить ОСОБА_2 ; площею 0,0108 га та 0,0075 га, яка відходить ОСОБА_1 . На підставі цієї схеми між сторонами був укладений Договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021 за умовами якого співвласники домовилися провести поділ земельної ділянки в натурі згідно із схемою розподілу земельної ділянки, виготовленою інженером-землевпорядником ОСОБА_3 .

Сторони погодили після нотаріального посвідчення договору спільно звернутися до відповідних органів для виготовлення технічної документації на земельні ділянки та до органів державної реєстрації прав для державної реєстрації права власності на земельні ділянки утворені в результаті поділу.

Сторонами було замовлено виготовлення технічної документації, в результаті чого було сформоване та в Державному земельному кадастрі зареєстровано три земельні ділянки: загальною площею 0,0075 з кадастровим номером :02:006:2087 загальною площею 0,0108 га з кадастровим номером :02:006:2088, які належать ОСОБА_1 , та загальною площею 0,0442 з кадастровим номером :02:006:2086, яка належить ОСОБА_2 .

Після встановлення меж земельної ділянки в натурі позивач виявила, що розмір її земельної ділянки зменшився порівняно з фактичним користуванням та інженером-землевпорядником виконано невірно розподіл земельної ділянки та введено її в оману шляхом зазначення в схемі розподілу загального розміру земельної ділянки 0,0626 га. Якщо розрахувати частину земельної ділянки у відповідності до часток кожного співвласника, то позивачу має відійти у власність земельна ділянка загальною площею 0,0232 га, що відповідає 37/100 частин власності, а відповідачу 0,0394 га, що відповідає 63/100 частин власності. Проте позивач отримала меншу земельну ділянку, ніж їй належить по часткам, а відповідач ОСОБА_2 отримав земельну ділянку більшою площею. Із схеми поділу земельної ділянки, яка є невід`ємною частиною договору, вбачається, що предметом поділу є земельна ділянка з кадастровим № :02:006:2009 загальною площею 0,0626 га, вона розділена на три земельні ділянки: 0,0442 га; 0,0108га та 0,0075га. При цьому, сума площі розділених земельних ділянок становить загальну площу 0,0625 га, а не 0,0626 га.

Цією схемою та експлікацією позивач була введена в оману під час підписання договору між нею та відповідачем, оскільки вважала, що розподіляється земельна ділянка саме площею 0,0626 га., проте, на вказані обставини ніхто не звернув уваги, хоча у технічній документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в технічному завданні від 07.04.2021 зазначена площа земельної ділянки 0,0625 га.

Позивач вважає, що вона підписала договір під впливом помилки, яка була спричинена невірними розрахунками та складенням схеми розподілу земельної ділянки інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_3 . На момент вчинення правочину вказана помилка позивачу очевидно не була відомою. Така помилка призвела до нерівномірного розподілу земельної ділянки та порушує право власності позивача щодо спірної земельної ділянки.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.12.2024 позов у справі залишено без задоволення. Суд вказав, що позивач не довела свої позовні вимоги та не надала доказів, які б свідчили про її помилку щодо обставин укладення договору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Кушнеренко Т.В. подала 20.01.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки аргументам позивача стосовно наявності помилки при визначення фактичного розміру часток співвласників при поділі спірної земельної ділянки. Дана помилка має істотне значення, так як існувала на момент вчинення правочину та призвела до порушення права власності позивача стосовно її земельної ділянки.

Отже висновки суду в цій справі про недоведеність позовних вимог є необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав на обґрунтованість висновків суду першої інстанції по суті спору та просив відхилити вимоги апеляційної скарги представника позивача.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 28.04.2014 позивач ОСОБА_1 є власником 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2000 та Договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2001 відповідачу ОСОБА_2 належить 63/100 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Уманської міської ради від 31.07.2020 № 5.86-81/7 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано у спільну власність земельну ділянку загальною площею 0,0626 га з кадастровим номером :02:006:2009 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися про поділ між ними земельної ділянки в натурі, у зв`язку з чим у ФОП ОСОБА_4 в 2020 році було замовлено розроблення схеми поділу земельної ділянки, згідно з якої ділянка загальною площею 0,0626 га була поділена на 3 ділянки: площею 0,0442 га, яка відходить ОСОБА_2 ; площею 0,0108 га та 0,0075 га, яка відходить ОСОБА_1 .

На підставі зазначеної схеми між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021, за умовами якого з метою припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласники домовилися провести поділ земельної ділянки в натурі згідно із схемою розподілу земельної ділянки, виготовленою інженером-землевпорядником ОСОБА_3 .

Сторони домовилися після нотаріального посвідчення договору спільно звернутися до відповідних органів виготовлення технічної документації на земельні ділянки та до органів державної реєстрації прав для державної реєстрації права власності на земельні ділянки утворені в результаті поділу. Сторонами було замовлено виготовлення технічної документації в результаті чого було сформоване та в Державному земельному кадастрі зареєстровано три земельні ділянки: загальною площею 0,0075 з кадастровим номером :02:006:2087 загальною площею 0,0108 га з кадастровим номером :02:006:2088, які належать ОСОБА_1 , та загальною площею 0,0442 з кадастровим номером :02:006:2086, яка належить ОСОБА_2 .

Позивач посилається на те, що після встановлення меж земельної ділянки в натурі вона виявила, що розмір її земельної ділянки зменшився порівняно з фактичним користуванням, а також те, що інженером-землевпорядником виконано невірно розподіл земельної ділянки та введено її в оману шляхом зазначення в схемі розподілу загального розміру земельної ділянки 0,0626 га., адже, якщо розрахувати частину земельної ділянки у відповідності до часток кожного із співвласників, то позивачу повинно відійти у одноособову власність земельна ділянка загальною площею 0,0232 га, що відповідає 37/100 частин власності, а відповідачу 0,0394 га, що відповідає 63/100 частин власності.

Натомість позивач отримала меншу земельну ділянку, ніж їй належить по часткам, а відповідач ОСОБА_2 - більшу.

Позивач вважає, що вона підписала договір під впливом помилки, яка була спричинена невірними розрахунками та невірним складенням схеми розподілу земельної ділянки інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_3 .

На момент укладення спірного правочину вказана помилка позивачу не була відома.

Відповідно до пояснювальної записки від 19.03.2024 №10, наданої ФОП ОСОБА_3 (організація, яка виготовляла технічну документацію щодо відновлення меж, щодо поділу земельної ділянки), що долучена до матеріалів справи, в серпні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , звернулись до ФОП ОСОБА_3 за виготовленням схеми розподілу земельної ділянки та акту погодження земельної ділянки. Згідно заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 07.04.2021 та договору по поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021, зареєстровано в реєстрі за №995, були проведені роботи щодо поділу даної земельної ділянки.

У результаті поділу утворилось три земельних ділянки площами - 0,0442 га, 0,0108 га та 0,0075 га.

Відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» відомості про значення площі об`єкта Державного земельного кадастру вносяться до нього з точністю до чотирьох значущих цифр після коми. Оскільки, земельна ділянка, яка розділилась, була внесена до Державного земельного кадастру з площею 0,06257715 га (заокруглюється до чотирьох значущих цифр після коми - 0,0626 га), утворились наступні площі: 0,04423758 га, 0,01084077 га та 0,00749881 га: 0,04423758+0,01084077+0,00749881=0,06257716 га.

Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що була чинна станом на момент виготовлення технічної документації та реєстрації в земельному кадастрі, та керівного технічного матеріалу «Інвентаризація земель населених пунктів (наземні методи)», при реєстрації в Державному земельному кадастрі допустиме відхилення від площі земельної ділянки площею до 0,1000 га становить 0,0001 га ( або 1 кв.м). Відповідно до технічної документації, що була зареєстрована у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка, кадастровий номер :02:006:2009, за адресою: АДРЕСА_1 , мала площу 0,06257716 га, але відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу даної земельної ділянки 0,0626 га. При поділі земельної ділянки площею 0,0626 га (0,06257716 га) утворились три земельних ділянки з наступними площами: власник ОСОБА_2 - відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу даної земельної ділянки 0,0442 га (0,04423758 га); власник ОСОБА_1 - відповідно до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» при заокругленні до чотирьох значущих цифр після коми було зареєстровано площу однієї земельної ділянки 0,0108 га (0,01084077 га) та площу другої земельної ділянки 0,0075 га (0,00749881 га).

Обрахунки в технічних документаціях, розроблених щодо відновлення меж земельної ділянки та поділу земельної ділянки, були здійснені відповідно до діючого законодавства та відповідно до діючих нормативних актів, і внесення площ земельних ділянок до Державного кадастру України здійснювалося у відповідності до постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру».

Вважаючи, що спірний договір про поділ земельної ділянки від 31.03.2021 вчинено з боку позивача під впливом помилки, було подано позов у цій справі з вимогами про визнання такого правочину недійсним, та скасування державної реєстрації прав, що проведена на його підставі.

Такими є фактичні обставини у справі, встановлені судом. Правовідносини, наявні на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Тлумачення вказаної норми права дозволяє стверджувати, що:

- під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення;

- під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності; б) правових наслідків його вчинення;

- помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину»;

- поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним (див. постанову Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі

№ 6-372цс16 та постанову ВС від 24.01.2024 у справі №731/43/21).

Ураховуючи викладене вище правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини апеляційний суд констатує, що позивач у справі перед укладенням та підписанням оспорюваного Договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності від 31.03.2021, належним чином ознайомилася з його змістом, узгодила всі його умови. Сторони спільно та за взаємною домовленістю зверталися до Уманської міської ради із заявою про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ними було отримано дозвіл на відновлення меж земельної ділянки.

Після реєстрації права власності на дану земельну ділянку в серпні місяці 2020 року сторони спільно звернулися до ФОП ОСОБА_3 за виготовленням схеми розподілу земельної ділянки та акту погодження розподілу земельної ділянки. Після погодження варіанту, який влаштовував обидві сторони, так як на той час вже склався певний спосіб користування земельною ділянкою, вони разом вирішили укласти договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної сумісної власності.

Крім того, сторони підписали Акт погодження розподілу земельної ділянки і тим самим підтвердили, що саме такий варіант розподілу влаштовує позивача і відповідача.

Розподіл був здійснений відповідно до Акту погодження розподілу земельної ділянки, погодженого та підписаного, в тому числі позивачем, згідно порядку користуванням земельними ділянками, що склався між ними і не заперечувався, за домовленістю між сторонами.

Відтак, при укладенні спірного договору його сторони були обізнані про той об`єм прав та обов`язків, що виникають у них за таким правочином, про що вказано у самому тексті правочинів, а також роз`яснено нотаріусом при посвідченні договору, отже апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанцій про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так позивачем не доведено, що на момент укладення оспорюваного договору вона помилялася стосовно правовідносин сторін, які ними врегульовано, зокрема, щодо фактичного порядку поділу спільної земельної ділянки з визначенням площ обох співвласників, про що позивачу було відомо наперед.

Апеляційний суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

Апеляційні доводи представника позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у справі. Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.12.2024 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу представника позивача без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відхиленням вимог апеляційної скарги та відстроченням позивачу оплати судового збору до ухвалення рішення згідно ухвали від 28.01.2025 з позивача на користь державного бюджету за апеляційний перегляд справи слід стягнути 3028 * 0,4 * 2 * 150% = 3633,60 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи за дві позовні вимоги немайнового характеру .

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.12.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету 3633,60 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 19.02.2025.

Суддя-доповідач

Судді