КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5898/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2398/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року у складі судді Сенька М.Ф.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 та «ПрАТ «УП СК» в солідарному порядку 902 865 грн 74 коп на відшкодування матеріальної шкоди, 600 000 грн на відшкодування моральної шкоди, та 360 000 грн на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позов обґрунтовано тим, що 01 травня 2018 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по вул. Газопровідній зі сторони проспекту Правди в напрямку вулиці Стеценко в крайній лівій смузі, не урахувала дорожню обстановку при наближенні до пішохідного переходу, не переконалась, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена небезпека, не зменшила швидкість, в результаті чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який в цей час переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) пішоходу ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1014/Е від 19 червня 2018 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого колінного суглоба у вигляді уламкового перелому латерального виростка великогомілкової кістки зі зміщенням уламків.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року ОСОБА_2 , за наведених вище обставин ДТП, було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 5 100 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Вироком Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року скасовано в частині призначеного покарання та призначено ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року вирок Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року залишено без змін.

Відповідачі відмовляються відшкодувати збитки завдані джерелом підвищеної небезпеки.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 44 676 грн за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, що заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 1 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу, а всього стягнути 55 647 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 1000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу, а всього стягнути 51 000 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», посилаючись на незаконність та необґрунтованість просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у сумі 2 233 грн 80 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції невірно було виконано розрахунок розміру страхового відшкодування, пов`язаного зі сплатою моральної шкоди.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків, вважаючи, що ПрАТ «УПСК» повинне сплатити позивачу моральну шкоду у розмірі 5% від страхової суми за шкоду, заподіяну здоров`ю, тоді як Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко передбачено, що страховик сплачує потерпілому моральну шкоду у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Керуючись положеннями статті 26-1 Закону України щодо розрахунку розміру моральної шкоди за шкоду, що спричинена потерпілому, вважає, що розмір моральної шкоди має складати: 44 676 грн (страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 ) х 5% = 2 233 грн 80 коп.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлялися належно.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Убачається, що апеляційну скаргу оскаржено лише в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди, а тому в решті рішення суду першої інстанції перегляду не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам законну рішення суду в повній мірі не відповідає.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зі справи убачається, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року ОСОБА_2 , за наведених вище обставин ДТП, було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 5 100 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Вказаним вироком встановлено, що 01 травня 2018 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по вул. Газопровідній зі сторони проспекту Правди в напрямку вулиці Стеценко в крайній лівій смузі, не урахувала дорожню обстановку при наближенні до пішохідного переходу, не переконалась, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена небезпека, не зменшила швидкість, в результаті чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який в цей час переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) пішоходу ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1014/Е від 19 червня 2018 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого колінного суглоба у вигляді уламкового перелому латерального виростка великогомілкової кістки зі зміщенням уламків.

Вироком Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року скасовано в частині призначеного покарання та призначено ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року вирок Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року залишено без змін.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на час ДТП, була застрахована в ПрАТ "УПСК" за полісом № АМ/300777.

В полісі визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану життю, здоров`ю потерпілого в сумі 200 000 грн на одного потерпілого, і за шкоду завдану майну в сумі 100 000 грн.

Районний суд вирішуючи спір в оскаржуваній частині та стягуючи 10 000 грн з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 вважав, що відшкодування моральної шкоди, має виходити з розрахунку 5 % від ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю потерпілого, що визначена Полісом страхування (200 000 грн), решта моральних збитків судом покладено на ОСОБА_2 .

Між тим з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Позов також пред`явлено з підстав ч. 2 статті 1187 ЦК України, якою встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року #1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон # 1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Відповідно до статті 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

На підставі викладеного, страховик відшкодовує моральну шкоду, розмір якої є не більше ніж 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

Убачається, районним судом з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 стягнуто за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності ОСОБА_1 у сумі 44 676 грн.

Водночас, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував указаного та визначаючи розмір моральної шкоди взяв за основу суму 200 000 грн, яка зазначена в полісі, а не розмір страхової виплати, установленої за обставин справи.

Враховуючи, що сума, яка підлягає відшкодування стягненню на користь позивача складає 44 676 грн (12 мінімальних заробітних плат х 3 723 грн) то, виходячи із вищевказаних положень статті 26-1 вказаного закону, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» складає 2 233 грн 80 коп (44 676 х 5%).

Проте суд першої інстанції належним чином не врахував положення статті 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" й дійшов помилкового висновку про те, що при стягненні зі страховика моральної шкоди її розмір обчислюється зі встановленого розміру ліміту відповідальності, а не з розміру фактичних витрат, пов`язаних у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілої особи.

Отже, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення суми моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 з 10 000 грн до 2 233 грн 80 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року змінити.

Зменшити моральну шкоду, що підлягала стягненню з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 з 10 000 грн до 2 233 грн 80 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: