Справа № 515/47/20
Провадження № 2/513/21/25
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі головуючої судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Русавської Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між власниками (виділення частки),

У С Т А Н О В И В:

в провадження Саратського районного суду Одеської області перебуває зазначена цивільна справа. ової власності.

18 лютого 2025 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Дукін С.В. через систему "Електронний суд" подав до суду клопотання, в якому просить суд передати справу за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Клопотання обґрунтував тим, що за положеннями ст.27 ЦПК України справа не підсудна Саратському районному суду Одеської області, тому що відповідач проживає на території, де розміщений та функціонує Татарбунарський районний суд Одеської області. Клопотання адвокат Дукін С.В. просив розглянути за його відсутності.

Представник позивача адвокат Ковпак О.В. надав до суду заяву, в якій зазначив, що він та позивач не заперечують проти задоволення клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю до Татарбунарського районного суду. Клопотання просив розглянути за їх відсутності.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення встановлені частиною 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ст.1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

За положеннями ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За положеннями частини 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 сформулювала правовий висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог), це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення. Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном".

Зі змісту позовної заяви та долучених матеріалів встановлено, що предметом позову є виділення в натурі частини житлового будинку за номером АДРЕСА_1 та припинення режиму спільної часткової власності (т.1 а.с. 4).

У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 185/8191/16-ц зазначено, що "виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини".

Таким чином, на позови про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна поширюються правила виключної підсудності і вони пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна

Отже справа не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Саратського районного суду Одеської області, а за правилами виключної підсудності підсудна суду за місцезнаходженням нерухомого майна - житлового будинку, тобто Татарбунарському районному суду Одеської області.

Згідно з частиною 1 ст.8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Розгляд справ судами з порушенням правил підсудності є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

У пункті 24 рішення ЄСПЛ "Сокуренко і Стригун проти України", Суд наголосив, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно з частиною 2 ст.378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Враховуючи, що за правилами виключної підсудності справа підсудна Татарбунарському районному суду Одеської області, а також те, що представник відповідача адвокат Дукін С.В. заявив про непідсудність справи Саратському районному суду Одеської області, з метою дотримання правил виключної підсудності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю до належного суду, яким є Татарбунарський районний суд Одеської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

задовольнити клопотання представника відповідача адвоката Дукіна Сергія Васильовича.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між власниками (виділення частки) - передати за підсудністю на розгляд до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Бучацька