Єдиний унікальний номер справи №359/2542/23
Провадження №22-ц/824/176/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Мале підприємство «Сантехнік» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Мале підприємство «Сантехнік» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати

Свої вимоги обґрунтував тим, що 6 серпня 2012 року він був призначений на посаду директора ПрАТ «МП «Сантехнік». В березні 2017 року позивач надіслав акціонерам, наглядовій раді та загальним зборам акціонерів ПрАТ «МП «Сантехнік» заяви про звільнення його з роботи. Однак ці заяви залишились проігнорованими. Відповідач не звільнив ОСОБА_1 з роботи та не виплачував йому заробітну плату. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 16 квітня 2021 року з ПрАТ «МП «Сантехнік» на користь позивача була стягнута заборгованість по виплаті заробітної плати за період часу з 1 вересня 2004 року до 1 вересня 2020 року в розмірі 295493 гривень 00 копійок. Вказана заборгованість була визначена з урахуванням розмірів мінімальної заробітної плати. Після ухвалення судового рішення відповідач продовжив ухилятись від виплати ОСОБА_1 заробітної плати. Так, з 1 вересня 2020 року до 31 грудня 2020 року розмір мінімальної заробітної плати становив 5000 гривень 00 копійок, з 1 січня 2021 року до 30 листопада 2021 року - 6000 гривень 00 копійок, з 1 грудня 2021 року до 30 вересня 2022 року - 6500 гривень 00 копійок, з 1 жовтня 2022 року - 6700 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з ПрАТ «МП «Сантехнік» заборгованість по виплаті заробітної плати за період часу з 1 вересня 2020 року до 1 березня 2023 року в розмірі 184500 гривень 00 копійок (5000,00 х 4 + 6000,00 х 11 + 6500,00 х 10 + 6700 х 5).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Мале підприємство «Сантехнік» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Свої вимоги обґрунтував тим, що вважає, що стягненню з відповідача підлягає нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з вересня 2020 року по березень 2023 року у розмірі 184500, 00 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів та зборів.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 6 серпня 2012 року ОСОБА_1 був призначений на посаду директора ПрАТ «МП «Сантехнік». Вказане підтверджується копією протоколу засідання наглядової ради ПрАТ «МП «Сантехнік» №2012/01 від 6 серпня 2012 року.

17 березня 2017 року ОСОБА_1 подав акціонерам, наглядовій раді та загальним зборам ПрАТ «МП «Сантехнік» заяв, в яких позивач просив звільнити його з посади директора за власним бажанням.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, зазначив що супереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 та його представник не подали жодного доказу на підтвердження того, що в період часу з 1 вересня 2020 року по 1 березня 2023 року позивач виконував посадові обов`язки директора ПрАТ «МП «Сантехнік». Неспроможність ОСОБА_1 звільнитись з роботи у позасудовому порядку, а також лише перебування його у трудових відносинах без виконання ним посадових обов`язків не є підставою для виплати позивачу заробітної плати за вказаний період часу.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції.

По своїй суті позиція апелянта, яку він поклав в основу апеляційної скарги, в переважній більшості співпадає з доводами та їх обґрунтуваннями, висловленими ним в суді першої інстанції, і яким судом надано відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Колегія судів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження того, що в період часу з 1 вересня 2020 року по 1 березня 2023 року позивач фактично виконував посадові обов`язки директора ПрАТ «МП «Сантехнік», відтак його робота підлягала оплаті.

Що стосується доданої до позовної заяви копії заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду від 16 квітня 2021 року, то вказаним рішенням з ПрАТ «МП «Сантехнік» на користь ОСОБА_1 була стягнута заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 295493 гривень 00 копійок за період часу з 1 вересня 2004 року до 1 вересня 2020 року. Водночас як правильно зазначив суд першої інстанції, даній справі предметом судового розгляду була вимога про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати за інший період часу - з 1 вересня 2020 року до 1 березня 2023 року. За таких заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду від 16 квітня 2021 року не встановлює жодного преюдиційного факту в даній справі в розумінні положень ст. 82 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К. П. Приходько