ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/189/25 Справа № 212/9209/21 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/9209/21 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року,

встановив:

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі по тексту АТ «Криворізька теплоцентраль»), звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року задоволено клопотання позивача про заміну неналежного відповідача та замінено відповідача по справі на належних відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року стягнуто з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 вартість судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 269,10 гривень.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, просить додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Рисін О.О., про ухвалення додаткового рішення, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 вартість судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги при розгляду справи № 212/9109/21 та стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 вартості судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 21 600 гривень задовольнити. В іншій частині додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні не обґрунтовані висновки щодо не співмірності понесених нею витрат на оплату послуг з правничої допомоги у даній справі. Визначений судом першої інстанції розмір вартості послуг на професійну правничу допомогу в сумі 269,10 гривень не відповідає реальності отримання послуг з правничої допомоги в 2024 році і свідчить про фактичне позбавлення її права на отримання компенсації судових витрат на реальні послуги з правничої допомоги, які гарантовані їй ст. 59 Конституції України. З матеріалів справи вбачається, що справа розглядалася тривалий час і надання правничої допомоги потребувало значного часу на її вивчення, аналізу правовідносин, обґрунтування її правової позиції, адже вона з самого початку не була відповідачем по справі. Всі ці докази потрібно було проаналізувати, описати та аргументувати у відзиві на позов з огляду не тільки на діюче законодавство України, а і на відповідні правові висновки Верховного Суду. Посилається, що не може бути критерієм зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу тільки складність справи. Висновки суду першої інстанції в цій частині вважає хибними.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення з порушенням норм процесуального права, що є підставою для часткового скасування вказаного судового рішення та задоволення її заяви в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Криворізька теплоцентраль», посилаючись на необґрунтованість та надуманість апеляційної скарги ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року залишити без змін. Звертає увагу, що спір у даній справі відповідає не значному рівню складності, підготовка заяв та клопотань не займає великого обсягу правових знань та часу, тривалість розгляду справи не перевищує декількох засідань, тому вартість послуг адвоката повинна бути адекватною.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Рисін О.О., посилається, що позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» не навів належних та обґрунтованих доказів, якими б спростував ті обставини та порушення норм процесуального права, на які заявник посилається в апеляційній скарзі. Просить врахувати відповідь на відзив під час ухвалення судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Рисін О.О., про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції, прийнявши до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та фінансового стану учасників справи, дійшов висновку про стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги, в розмірі 269,10 гривень.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції та частково погоджується з доводами заявника в апеляційній скарзі про те, що вартість послуг на правничу допомогу, яку стягнув суд першої інстанції з відповідача є заниженою та необгрунтованою.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків в потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Так, відповідно положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5 та 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі ОСОБА_2 03 січня 2024 року було укладено з Адвокатським бюро «Олександра Рисіна» Договір про надання правничої допомоги № 252/2/24. (а.с. 12)

Відповідно пункту 3.1 вищезазначеного договору вартість наданих послуг з правничої допомоги Бюро (гонорар) визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання правничої допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок. Вартість одного часу роботи адвокатів та спеціалістів бюро встановлюється в Угоді про розмір гонорару Бюро, що є додатком до даного Договору.

Згідно п.п 3.2.1 п. 3.2 договору за надання послуг, зазначених в п.п 1.1.1 цього Договору в розмірі 15 000 гривень протягом 10 календарних днів з моменту кладення Договору.

Відповідно п.п. 3.2.2 п. 3.2 договору остаточний розрахунок по кожній послузі, зазначеній в п.1.1 цього Договору проводиться протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. (а.с. 12-15 т. 2)

З ордеру серії АЕ №1251813 від 03 січня 2024 року, убачається, що ОСОБА_2 на підставі Договору про надання правової допомоги №252/2/24 від 03 січня 2024 року, уповноважує адвоката Рисіна О.О. у Жовтневому районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. (а.с. 4 т. 2)

Заявником також надано до суду Акт прийому-передачі послуг з правничої допомоги від 05 березня 2024 року, відповідно якого загальна сума судових витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи становить 16 869,10 гривень. (а.с. 6 т. 2)

Згідно квитанцій № 14 від 06.03.2024 року та № 15 від 06.06 2024 року ОСОБА_2 сплачено 15 000 гривень та 1869,10 гривень відповідно. (а.с. 10,11 т. 2).

Відповідно Акту про нарахування «гонорару успіху» від 05.03.2024 року «гонорар успіху» становить 5 000 гривень. (а.с. 5 т. 2)

Вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним відповідних витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Натомість, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з розміром витрат, визначених судом першої інстанції до стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 .

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі 686/31892/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

За таких обставин, надаючи оцінку обставинам, щодо яких заявник має заперечення, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, апеляційний суд констатує, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений ОСОБА_2 є завищеним.

Враховуючи вищезазначене, принцип співмірності, складність справи, фактично надані послуги, а також час, витрачений на виконання робіт, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для збільшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 з 269,10 гривень до 5 000 гривень.

Тому з урахуванням положень ст. п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 підлягає зміні.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правову допомогу, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 , змінити, збільшивши цей розмір з 269,10 гривень до 5 000 гривень.

В іншій частині додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 20 лютого 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста