КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/4548/24 Головуючий у 1 інстанції: Кордюкова Ж.І.
провадження №22-ц/824/4313/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року Марковська В.В., яка діє в інтересах ТОВ «Київські енергетичні послуги» звернулась до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок споживача електроенергії № НОМЕР_1 .

Вказувала, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті за надані послуги з електричної енергії, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем за електричну енергію за період від 01.08.2022 року до 31.10.2023 року становить 25917,92 грн.

Тому, звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 25 917,92 грн та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київські енергетичні послуги» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги (електричну енергію) у розмірі 25 917 грн 92 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 грн.40 коп.

Повернуто з Державного бюджету ТОВ «Київські енергетичні послуги» надмірно сплачений судовий збір у розмірі 530 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким закрити провадження у справі.

В обґрунтування скарги вказує, що підставою для закриття провадження є обставини, які свідчать про те, що до ухвалення судового рішення між сторонами відсутні неврегульовані питання.

Вказує, що як можна встановити, відповідачем до ухвалення судового рішення було перераховано позивачу суму коштів навіть більшу, ніж заборгованість, відповідно між сторонами не залишилось неврегульованих питань на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, тому, суд першої інстанції мав закрити провадження у справі.

Також зазначає, що відповідач задовго до судового процесу у цій справі виїхав за територію України та під час нього не був на території України, останній не отримував судові повістки, копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної з додатками у справі, відповідно не знав про розгляд справи.

Тому, відповідач пропустив строк на подання позовної заяви з поважних причин (з причин, що об`єктивно не залежали від нього), а тому наявні підстави для поновлення такого строку.

У відзиві на апеляційну скаргу Цуперяк І.В., яка діє в інтересах ТОВ «Київські енергетичні послуги» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що провадження у справі № 752/4548/24 будо відкрито 11.04.2024, тобто, на момент відкриття провадження у справі заборгованість за спожиту електричну енергію не була погашена відповідачем.

Також, згідно змісту оскаржуваного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2024 року відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, і доказів погашення боргу до суду першої інстанції не надавав, про факт погашення заборгованості до моменту винесення судового рішення представника позивача не повідомляв.

Отже, під час розгляду справи в першій інстанції були наявні усі підстави для задоволення позову, адже справа розглядалася за наявними доказами.

Більш того, відповідач підтвердив факт існування заборгованості за спожиту електричну енергію через її несвоєчасну оплату, а цим сам створив підстави для судового спору і винесення судового рішення щодо нього.

Щодо поновлення строку на подання доказів зазначає, що сам по собі факт виїзду за кордон та ймовірне працевлаштування там не є тим випадком, який належить до причин, які об`єктивно не залежали від відповідача, адже останній здійснив такий виїзд свідомо, знаючи про наявність в нього майна на території України і обов`язку щодо його утримання.

Позивач вважає, що відповідачем не наведено належних підстав, які б надавали йому право на долучення нових доказів по справі, що не були надані ним в суді першої інстанції, оскільки сам факт виїзду за кордон є свідомим рішенням відповідача, що залежав від його дій та не належить до якихось виняткових випадків.

Тим паче, що про розгляд справи щодо нього відповідач був попереджений належним чином. Також, апеляційна скарга відповідача не є доцільною, оскільки заборгованість останнім була погашена у належному обсязі та й факт існування такої заборгованості відповідачем не спростовується.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою:

АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою на ім`я відповідача було відкрито відповідний особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Київські енергетичні послуги» на умовах комерційної пропозиції, що опублікована на веб-сайті постачальника, вчинивши фактичне споживання електричної енергії та її часткову оплату.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за спожиту електроенергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період від 01.02.2022 року до 31.01.2024 року становить 25 917,92 грн.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбачених договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Однак, обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, а і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин.

Так, відповідно до ст.3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року за №1357.

Пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

За п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний: оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 526 (ч.1) ЦК України вказує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і відповідно до п.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що за відповідачем обліковується заборгованість по оплаті за спожиту електричну енергію за період від 01.02.2022 року до 31.01.2024 року у розмірі

25 917,92 грн, що підтверджується розрахунком.

Як вірно зазначив суд, на спростування зазначеної заборгованості, а також інших обґрунтувань позову зі сторони відповідача будь-яких доказів суду не надано, як і не надано доказів належного виконання зобов`язань з оплати за надані житлово-комунальні послуги.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, та відповідачем жодними доказами їх не спростовано, а тому позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягав до задоволення.

Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: