Справа № 152/37/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Войнаровського І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Федоренко Поліна Петрівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

у с т а н о в и в:

07 січня 2025 року адвокат Федоренко П.П., в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області із зазначеним вище позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 липня 2015 року рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області між батьками позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шлюб було розірвано. Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року стягуються аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року, визначивши їх у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дітей. З 18 листопада 2024 року по набуттю позивачкою повноліття її батько ОСОБА_2 , припинив сплачувати аліментів на її утримання. Станом на теперішній час позивачка є студенткою 2 курсу 3 семестру денної форми навчання (бюджетна форма) спеціальності «Медецина» Медичного Одеського національного медичного університету ІV рівня акредитації. Початок навчання з 1 вересня 2023 року (наказ про зарахування №379-о від 10.08.2023 року). Передбачуваний термін закінчення 30 червня 2029 року. На сьогодні позивачку матеріально повністю забезпечує її мати, ОСОБА_3 , яка надає їй грошові кошти на її потреби та витрати, оскільки вона навчається на денній формі навчання, відтак не має змоги працювати для забезпечення своїх потреб. Мати позивачки не в змозі забезпечити її утримання в повному обсязі, оскільки вона має ще одну доньку та має особисті потреби (комунальні послуги; харчування; сезонний одяг тощо). Позивачці відомо, що відповідач працює головним агроном (технологом) в ТОВ «ЮНАЙТЕД СЕЛЛЕРЗ» та являється директором, засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «АГРО МРІЯ», а тому має постійних дохід. Відповідач добровільно не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для навчання позивачки, не зважаючи на те, що згідно з законодавством зобов`язаний це робити. Мати позивачки не в змозі самостійно утримувати позивачку, вона самостійно теж не має змоги себе утримувати в повні мірі.

Представник позивачки просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/3 усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дня подання позову та до закінчення навчання (до 30 червня 2029 року) чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку відповідно до того, яка з цих обставин настане першою.

Ухвалою суду від 08 січня 2025 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.25).

Сторони повідомленні належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

27 січня 2025 року від представника відповідача адвоката Івасика О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані. Зазначає, що до досягнення повноліття відповідач стабільно сплачував аліменти і не ухилявся від свого обов`язку утримувати свою дитину. І на сьогодні згоден допомагати матеріально у розмірі, що не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До моменту подання позову відповідач продовжує надавати і надає матеріальну допомогу своїй дитині. При поданні позовної заяви ОСОБА_1 надала довідку ВНЗ про навчання в якій зазначено, що вона навчається на бюджетній основі, проте не надала довідки про свої доходи, оскільки навчання на бюджеті передбачає собою отримання стипендії, про що позивач свідомо замовчала. Для студентів вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівня акредитації передбачено виплату державної стипендії. Окрім того, не надано відомостей про графік навчання позивачки, тільки сказано, що навчається на денній формі, не заявлено чи часи навчання дійсно становлять весь робочий день, тиждень, оскільки, якщо в неї є вільний час, то вона може мати змогу підробляти і частково забезпечувати себе. Наразі відповідач перебуває в офіційному шлюбі, тобто перебуває в фактичних шлюбних відносинах з дружиною, а також веде спільне господарство і є главою сім`ї, і повинен забезпечувати і себе і дружину, а також дитину яка народилась у новому шлюбі. Крім того, відповідач продовжує сплачувати аліменти на молодшу доньку від попереднього шлюбу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, на утриманні відповідача є недієздатна матір, яку відповідач забезпечує матеріально. Для своєї непрацездатної матері відповідач є годувальником, оскільки вона перебуває на пенсії, розмір якої є мінімальний, і прожити на неї літній людині, яка в силу віку та стану здоров`я витрачає основну її частину на ліки - є неможливим. Тому частина доходу відповідача, відходить на забезпечення належних умов проживання та лікування матері, яка утримувала відповідача в свій час. Дохід відповідача це лише його заробітна плата, яку він не приховує і сплачує всі податки державі, а також продовжує сплату аліментів на молодшу неповнолітню доньку згідно рішення Шаргородського районного суду Вінницької області. На сьогоднішній день, враховуючи сьогоднішній склад сім`ї, відповідачем майже весь дохід повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, сплату аліментів, оплату житла та допомогу матері, зокрема забезпечення потреб нової родини, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, витрати на власне лікування, оплату за проїзд тощо. Окрім того, відповідач, згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки на час навчання у мінімальному гарантованому розмірі аліментів, що не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і ніколи від цього не відмовлявся, оскільки позивач являється дитиною відповідача і він зобов`язаний її утримувати якщо має відповідну змогу. І, враховуючи розмір доходу, а також витрати відповідача, останній має змогу сплачувати мінімальну суму визначену законодавством, навіть, якщо це змусить його зменшити певні найнеобхідніші витрати. Відповідач перебуває у новому зареєстрованому шлюбі, від якого має неповнолітню дитину, забезпечує та утримує свою непрацездатну матір та нову родину, має незадовільний стан здоров`я та потребу у постійному лікуванні та медичному обстеженні, продовжує сплачувати аліменти на свою молодшу доньку від

попереднього шлюбу, крім цього додатково забезпечує та надає матеріальну допомогу дітям від попереднього шлюбу та не заперечує, щодо сплати аліментів у розмірі що не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає позов у даній редакції не підлягає до задоволення. Згідно розрахунку заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Зазначає, що саме на позивача в даному випадку лежить обов`язок доведення можливостей відповідача сплачувати аліменти. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, або на час навчання, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вирішити питання судових витрат (а.с.31-33).

04 лютого 2025 року від представника позивача адвоката Федоренко П.П. надійшла до суду відповідь на відзив, в якому вона вказує, що у своєму відзиві відповідач, висловлюючи небажання сплачувати аліменти на утримання позивачки та навів шість обставин, чому він не бажає сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, і жодної обставини, яка б свідчила про можливість сплачувати аліменти на утримання доньки. Щодо стипендії, графіку навчання, оренди житла, комунальних послуг відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що позивач начебто свідомо приховує доходи у вигляді стипендії. Як батько, за твердженнями якого виконував та виконує батьківські обов`язки, відповідач мав би цікавитись навчанням своєї дитини, стипендією, юнацьким життям та необхідним потребами, витратами, здоров`ям. Зауважує, що стипендія це постійна чи тимчасова грошова виплата, що надається учням і студентам середніх спеціальних та вищих навчальних закладів, а також аспірантам та докторантам, за умови успішного навчання. Стипендію отримують за особливі досягнення та успіхи у навчанні або ж як пільгові категорії громадян. Іншими словами стипендія це заохочування з боку держави студента до навчання, а навчання, в свою чергу потребує часу, інтелектуальних здібностей, зосередженості, наполегливості. Стипендіальна винагорода не є постійною та встановлюється на навчальний рік чи семестр. Виплати позивачу стипендії є наслідком інтелектуальних зусиль та затраченого часу позивача на навчання. Таким чином, відповідач, має самостійно знати про такі обставини, має цікавитися успіхами своєї дитини. Малоймовірно, що відповідачу не відомі обставини про виплату його донці стипендії, і все ж така інформація не є конфіденційною, тому позивач надає роздруківки з мобільного застосунку, де вбачається розмір нарахованої стипендії. Дана сума є незначною, яка не покриває необхідних повсякденних витрат позивача у зв`язку з навчанням. Відповідно до рейтингу досягнень студентів спеціальності «Медицина» медичного факультету вбачається, що надалі позивач не отримає стипендію, оскільки не набрано відповідного балу. Тому стипендія не є постійною, а лише відповідає рівню набраних балів, що передбачені рейтингом досягнення студентів. Так як батько не цікавився даними відомостями, відповідно його твердження про дохід у вигляді стипендії є хибним, ймовірно тому він і не знає про графік навчання доньки (позивача). Зазначає, що законодавець не пов`язує такі фактори, як графік навчання та наявність/відсутність стипендії з необхідністю матеріального утримання дітей, що продовжують навчання їх батьками. Діюче в Україні законодавство встановлює, що батьки мають обов`язок утримувати своїх дітей, які продовжують навчання після досягнення 18 років, але не старші за 23 роки. Цей обов`язок поширюється на утримання дочки чи сина, які знаходяться у процесі навчання, незалежно від форми навчального закладу. Оскільки навчальний заклад знаходиться у місті Одеса, позивач змушена орендувати житло, оренда якого вартує 50000 гривень щомісячно, що підтверджується копією договору оренди № від 14 вересня 2024 року та актом прийому-передачі до Договору оренди №1. Відповідно мати позивачки сплачує орендну плату за житло, в якому проживає донька ОСОБА_5 та комунальні послуги. Також позивач має постійні витрати на щоденний проїзд до навчального закладу від місця проживання та на вихідні дні проїзд до дому - в місто Шаргород, витрати на придбання канцелярії, одягу, засобів гігієни, спецодягу, оскільки медичний навчальний заклад передбачає медичну форму, також є постійні витрати на їжу, побутові речі та ліки, оскільки теж має захворювання. Вказує, що за повідомленням пресслужби Одеської міської ради (https://omr.gov.ua/ua/news/239696/ ) з 01 грудня 2024 року тарифи на послуги з перевезення міським електричним транспортом (трамваєм, тролейбусом) і фунікулером, Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міськради пропонує встановити вартість постійних проїзних квитків у розмірі: 1. Місячні проїзні квитки: для учнів закладів загальної середньої освіти денної форми навчання: трамвай - 120,00 грн, тролейбус - 120,00 грн, трамвай-тролейбус - 160,00 грн. Для студентів закладів вищої освіти I-IV рівнів акредитації та учнів закладів професійної освіти денної форми навчання: трамвай - 240,00 грн, тролейбус - 240,00 грн, трамвай-тролейбус - 340,00 грн. Вартість поїздки в трамваях і тролейбусах становить 15 гривень, в маршрутках 20 гривень. Таким чином лише 800 1000 грн. (40,50 поїздок по 20 гривень) позивачка затрачає на проїзд з місця проживання до навчального закладу і назад. Навчання відбувається не лише в університеті, а й по кафедрах, які знаходяться в різних кінцях міста Одеса. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23-х років. Твердження відповідача щодо того, що позивач може заробляти кошти самостійно є суб`єктивною думкою відповідача, має право на існування точно так само як і має право на існування бажання позивача в 19 років приділити максимум свого часу на навчання, аби отримати якомога більше знань, успішно завершити навчальний заклад та працювати за фахом, а не увесь час задовольнятися підробітками. Позивачка навчається в медичному університеті, має намір бути лікарем, скласти Клятву лікаря України та бути фахівцем, а професія лікаря це професія, яка повинна містити комплекс таких характеристик: постійний потяг до самовдосконалення, величезний практичний досвід, знання специфіки даної діяльності, здібності до лікарської праці, знання перспектив розвитку медичної галузі, всі наведені навики досягаються наполегливою працею, а батьки мають створювати належні умови для розвитку здібностей дитини, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, створювати належні умови для навчання та розвитку. Щодо наявності у відповідача нової сім`ї та дитини зазначає, що наявність нової дружити та народження ще однієї дитини не є приводом для не виконання батьківських обов`язків відносно інших дітей. Факт народження дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для несплати аліментів на старшу дитину, яка продовжує навчання. Належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено неспроможність його майнового стану утримувати старшу доньку, що продовжує навчання, а зміна його сімейного стану народження інших дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для несплати аліментів. 15 березня 2025 року через півтора місяця донці відповідача ОСОБА_6 відповідача виповниться 3 роки, а отже дружина відповідача не позбавлена можливості працювати та не перебуватиме на утриманні відповідача як тимчасово непрацездатна особа. Тому може та повинна працювати для утримання свого та своєї сім`ї. Народження у відповідача дітей є його волею та бажанням будувати сім`ю, що має наслідком утримання, виховання, матеріальне забезпечення усіх своїх дітей без винятку, оскільки кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Вказує, що жодним нормативно-правовим актом діючого в Україні законодавства не передбачено, що наявність у відповідача нової дружини є підставою аби припинити здійснювати батьківські обов`язки відносно своєї дитини, народженої в попередньому шлюбі. Щодо твердження відповідача про наявність недієздатної матері, яка перебуває на його утриманні вказує, що у відзиві на позовну заяву зазначено «… на утримані відповідача є недієздатна матір, яку відповідач забезпечує матеріально…». З даного приводу зазначає, що відповідачем не надано доказів визнання його матері недієздатною в силу ч. 1 ст. 39 ЦК України. Недієздатність особи може бути визнана в судовому порядку, такого рішення не було залучено до відзиву. З даного приводу повідомляє, що мати відповідача проживає на одному подвір`ї зі своєю рідною донькою, яка в свою чергу теж надає допомогу своїй матері, що є належним виконанням обов`язку повнолітніх дітей (як доньки так і сина) утримувати своїх непрацездатних батьків (в даному випадку матір). Таким чином вбачається, що відповідач як і його сестра надають допомогу своїй матері, яка в силу свого віку потребує такої допомоги. Жодного документи підтверджуючого щодо понесених витрат відповідачем на утримання матері не надав, жодних квитанцій або ж платіжних інструкцій щодо переводу коштів теж не було долучено до відзиву на позовну заяву. Також мати відповідача має постійний дохід у вигляді пенсійного забезпечення, від так не перебуває на повному утриманні відповідача. Щодо стану мого здоров`я та необхідності у лікуванні та обстеженні відповідач як батько зобов`язаний дбати про позивачки розвиток та стан здоров`я, повинен знати, що його донька має значні проблеми з зором в результаті чого кожного року проходить обстеження та лікування. Окрім потреби у обстежені та лікуванні зору позивачка також має хвороби, сезонні застуди, які теж потрібно лікувати та купувати ліки. Акцент відповідача на незадовільному стані здоров`я та потребу в лікуванні, медичному обстеженні, ймовірно є способом довести його неспроможність утримувати доньку, проте вибір відповідача створити сім`ю (створювати сім`ї) та народження дітей є наслідком у їх (сімей, дітей, дружин) фінансовому забезпеченні та виконанні інших обов`язків, покладених нормами Конституції, Сімейного кодексу, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про освіту» тощо. Оскільки позивачка навчається на денній формі навчання, відтак не має змоги (в усякому випадку на даний час) мати підробіток, тому твердження відповідача про не надання розкладу та наявності вільного часу на підробіток є лише припущенням. Денна форма навчання вищого навчального закладу передбачає зайнятість майже повний день, та належне опрацювання навчального матеріалу, а тому вільного часу на підробіток не має. Вважає, що відповідач не надав доказів щодо не можливості сплачувати аліменти у запитуваному розмірі, а саме 1/3 частині, не надав доказів щодо погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, не надав доказів щодо перебування на його утриманні матері, яка має ще й доньку, що її утримує та власне пенсійне забезпечення. Відповідач, двічі по тексту відзиву зазначив про можливість сплати аліментів на утримання доньки (позивача) у розмірі аліментів, що не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку посилаючись на зміну його сімейного стану народження дитини у новому шлюбі та необхідності матеріального забезпечення дружини та дитини, надалі в прохальній частині просив відмовити в задоволенні позову, відтак мотивувальна та прохальна частини відзиву різняться. Вважає, що саме 1/3 частина від усіх доходів відповідача буде достатнім для забезпечення позивачки, розвитку, навчання та щоденних потреб. Щодо твердження відповідача про «…попередній розрахунок судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи … складається з витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн…» вказує, що позивачка при підготовці та поданні позовної заяви та супутніх процесуальних документів користується правовою допомогою адвоката Федоренко П.П., про що свідчить наявний в матеріалах справи ордер та свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю, проте витрати на правову допомогу позивачка не покладає на відповідача. Позивачка не надавала розрахунку витрат на правову допомогу та не просила стягнути їх з відповідача. В тексті позову міститься обрахунок ціни позову, що становить 25110 грн. та формулу такого розрахунку, що не є витратами на правову допомогу, а є виконанням вимог пункту 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, яким передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. На виконання даної вимоги зазначено, що позивачу невідомо офіційний розмір доходу відповідача, відтак за основу розрахунку береться середня заробітна плата по регіонах, що опублікована на сайті Державної служби статистику України. Вказує, що саме ціну позову відповідач, ймовірно, помилково сприйняв за розрахунок витрат на правову допомогу, проте таких витрат та їх стягнення позивач не заявляла. Представник позивачки просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі (а.с.59-63).

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з?ясувавши усі обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об?єктивно дослідивши усі докази у справі, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до копії рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року у справі №152/1040/15-ц, розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Відділом РАЦС Шаргородського РУЮ Вінницької області 06 листопада 2005 року, актовий запис № 79 (а.с.11).

Згідно з копією свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьком записаний ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_3 (а.с.12).

Відповідно до копії рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року у справі №152/814/18, змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року, визначивши їх у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дітей (а.с.13-14).

Згідно з копією довідки №24.00216 від 17 грудня 2024 року, ОСОБА_1 є студенткою 2 курсу 3 семестру денної форми навчання (бюджетна основа) спеціальності «Медицина» Медичний Одеського національного медичного університету IV рівня акредитації. Початок навчання «01» вересня 2023 року (наказ про зарахування №379-о від 10.08.2023 р.). Передбачуваний термін закінчення ОНМедУ «30» червня 2029 року (а.с.15).

Відповідно до копії довідки №479 від 31 грудня 2024 року, ОСОБА_1 не зареєстрована, як безробітна в Шаргородському управлінні Жмериснької філії Вінницького обласного центру зайнятості (а.с.16).

Згідно з копією довідки №1412/0221-11 від 31 грудня 2024 року, виданої ПФУ з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про позивачку відсутні (а.с.17).

Відповідач ОСОБА_2 є директором, засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «АГРО МРІЯ.» , що підтверджується витягом з сайту опендабот (а.с.18-19).

Відповідно до копії свідоцтва шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 11 жовтня 2019 року зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2783 (а.с.36). Від даного шлюбу мають малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.37).

Згідно з копіями платіжних інструкції та квитанції, відповідачем було перераховано 5030 грн, 5000 грн5628,20 грн та 5000 грн на невідомий рахунок (а.с.38-41).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, відповідача не має заборгованості зі сплати аліментів (а.с.45).

Згідно з копіями виписок із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого, відповідач перебував на лікуванні у медичних закладах (а.с.46-53).

Відповідно до копії переліку студентів, позивачка не включена до рейтингу внаслідок несвоєчасного виконання навчального плану (а.с.67 на звороті).

14 вересня 2024 року ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_5 уклали договір оренди №1, з орендною платою у розмірі 5000 грн на місяць та здійснювають розрахунки за цим договором (а.с.68-74).

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України).

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України).

Згідно з ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз.2 ч.2 ст.182 СК України).

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки позивачка навчається на денній формі навчання, що вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджується довідкою закладу освіти, то не працює та не може у повній мірі забезпечувати власні матеріальні потреби на проживання, на проїзд, придбання навчального приладдя, харчування.

На теперішній час, тобто після досягнення позивачкою повноліття, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки, яка продовжує навчання, не надає, зсилаючись на сплату аліментів до досягнення донькою повноліття, тоді як позивачка потребує утримання з боку батька, оскільки не працює у зв`язку з тим, що навчається на денній формі навчання. Факту утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відповідач не підтвердив.

Також, суд зауважує, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження що він не може працювати. Навпаки, вказав, що може надавати матеріальну допомогу у розмірі, що не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, відповідачем до відзиву не надано доказів на підтвердження того, які витрати несе на сьогоднішній день відповідач на утримання матері похилого віку, на утримання дочки від теперішнього шлюбу ОСОБА_6 , який розмір його доходу спрямовується на утримання самого відповідача, на утримання дочки.

Разом з тим, відповідачем не додано до відзиву доказів на підтвердження того, що його дружина не може працювати та утримувати себе, або що відповідною лікарською комісією їй заборонено працювати, або що її працевлаштування неможливе і вона зверталася у пошуках роботи до відповідної служби зайнятості.

Крім того, відповідач у відзиві зсилається на те, що допомагає у лікуванні та утриманні матері похилого віку.

При цьому, відповідачем не тільки не додано доказів вказаного факту до відзиву, а навпаки, додано копію посвідчення матері ОСОБА_10 (а.с.43), з якої вбачається, що вона має на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці, тобто її утримання здійснюється державою за рахунок пенсійних виплат.

Відтак, суд відхиляє вказані докази як недостатні (ч.1 ст.80 ЦПК України), оскільки вони не підтверджують обставин вказаних у відзиві.

Крім цього, на переконання суду наявність у відповідача на утриманні малолітньої дочки не є обставиною, яка свідчить про неможливість утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Отже, судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, але ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання останньої.

Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17.

Суд вважає, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не навів жодної підстави та не надав доказів, які б слугували зменшенню розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки.

Також, суд враховує, що матір позивачки так само повинна надавати матеріальну допомогу на її утримання у період навчання.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, за наслідками судового розгляду суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/3 усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дня подання позову та до закінчення навчання (до 30 червня 2029 року) чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку відповідно до того, яка з цих обставин настане першою.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини та сторін.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст.182, 191, 199, 200 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Федоренко Поліна Петрівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), у розмірі 1/3 (однієї третьої) усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 07 січня 2025 року та до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2029 року чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку відповідно до того, яка з цих обставин настане першою.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський