ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1558/25 Справа № 212/3466/24 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Черняєвої С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/3466/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу в особі служби у справах дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання і проживання з неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позбавлення батьківських прав та визначення місця постійного проживання дитини з батьком, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Власенка М.Д., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив встановити факт його самостійного виховання і проживання з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 без участі матері; позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3 ; стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини її заробітку (доходу); визначити місце постійного проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач деякий час перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 . Сім`я з відповідачем не склалась і остання у 2019 році зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та народила дитину. До січня 2023 року їх спільний з відповідачем син мешкав разом із нею у її новій родині, а позивач як батько постійно приймав участь у його вихованні. У лютому 2022 року після початку бойових дій на території України відповідач разом із своїм чоловіком деякий час залишалась у місті Кривий Ріг, але наприкінці 2022 року відповідач повідомила, що має намір виїхати за межі країни разом із сім`єю і він може або забрати їх спільного сина до себе для проживання, або вирішити питання з її чоловіком про надання матеріальної допомоги та вивіз сина за кордон і наступного його утримання в іншій країні. Позивач був категорично проти, щоб з ним розлучали дитину і син також виявив бажання залишитись проживати разом із позивачем. Відповідач повернула позивачу сина разом із його документами та речами і з лютого 2023 року позивач та його син мешкають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Як відомо позивачу, відповідач разом із сім`єю постійно проживають в Естонії, вона працевлаштована там, має житло, дитина відвідує дитячий дошкільний заклад. Протягом часу перебування відповідача за межами України, вона спілкувалась із сином дуже рідко, 2 рази на місяць і таке спілкування носить лише формальний характер і триває не більше 5 хвилин. Відповідач більше року не проявляє жодної ініціативи щодо виховання сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу в особі служби у справах дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання і проживання з неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позбавлення батьківських прав та визначення місця постійного проживання дитини з батьком задоволено частково - визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою проживання батька: АДРЕСА_1 . Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неврахування судом першої інстанції всіх встановлених обставин справи, через що, дав їм невірну оцінку, грубе порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині встановлення факту самостійного виховання та проживання дитини з батьком скасувати та ухвалите нове про задоволення позовних вимог у цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач з лютого місяця 2023 року разом з дитиною спільно не проживає, участі в вихованні та утриманні сина не приймає, жодної матеріальної допомоги в забезпеченні дитини відповідачка не надавала та не надає.

За час своєї відсутності мати спілкується з дитиною двічі на місяць в загальному часі по 10 хвилин.

Вважає, що така поведінка відповідача, її усвідомлене небажання виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню своєї дитини, постійне ухилення від їх виконання, дають переконання в тому, що відповідач сама не бажає виконувати свої обов`язки по участі у вихованні своєї дитини і не буде їх виконувати в подальшому.

Крім того, в зв`язку з повномасштабної військовою агресією, оголошена мобілізація до лав ЗСУ, і позивач, як чоловік призовного віку, підпадає під дію Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», але відповідно до ст.23 цього Закону, може отримати відстрочку від мобілізації на підставі того, що самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту самостійного виховання та проживання дитини з батьком - залишенню без змін, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане 06 травня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 538 від 06 травня 2011 року (а.с.12).

Вказані обставини також підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України (а.с.13).

Згідно довідки №5 від 01 квітня 2024 року Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.14).

Згідно довідки №6 від 01 квітня 2024 року Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.14).

Згідно Акту про проживання від 02 квітня 2024 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , посвідченого майстром ТОВ "УЮТ-2011", ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 проживають у квартирі АДРЕСА_4 . Мати дитини ОСОБА_2 з сім`єю не проживає з лютого 2023 року по теперішній час (а.с.15).

Згідно відповіді Державної прикордонної служби Вих. №19-30132/18/24 від 03 травня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 в`їхала на територію України 05 квітня 2022 року через пункт пропуску "Лужанка" та виїхала з території України 11 грудня 2022 року через пункт пропуску "Рава-Руська". Дитина ОСОБА_3 в`їхав на територію України 05 квітня 2022 року через пункт пропуску "Лужанка" (а.с.48, 55).

Рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради №556 від 10 червня 2024 року затверджено висновок, відповідно до якого служба у справах дітей, орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради вважає, що факт самостійного виховання ОСОБА_10 його батьком ОСОБА_1 не підтвердився, недоцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_10 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.63, 64).

З вказаного висновку вбачається, що мати ОСОБА_11 та батько ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах та мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З лютого 2023 року син постійно проживає з батьком у зв`язку з тим, що мати зі своєю новою сім`єю переїхала проживати за кордон, а син виявив бажання залишитись проживати з батьком в Україні, у зв`язку зі складними стосунками з вітчимом.

Згідно з інформацією управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті ради Котова Юлія Олександрівна не перебуває на обліку та не отримує державні соціальні виплати. ОСОБА_2 не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян № 16 (сервісного центру) Пенсійного фонду України. ОСОБА_2 на електрону адресу служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради направила письмову заяву, з проханням відхилення позову в частині позбавлення її батьківських прав стосовно сина та задоволення вимоги щодо визначення місця постійного проживання стосовно дитини з батьком. Зазначила, що діє в інтересах сина, на теперішній час, через воєнний стан, виїхала з країни. На момент її виїзду бажанням дитини було залишитись в Україні разом з батьком, спілкується з сином щоденно. На підтвердження перебування в іншій країні надала копію паспорту з відміткою про перетин кордону.

Згідно з інформацією Криворізького міського центру соціальних служб фахівцем із соціальної роботи було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає сім`я ОСОБА_1 , який є батьком малолітнього ОСОБА_3 . Родина мешкає в трикімнатній квартирі, дитина має окрему кімнату, яка облаштована меблями, є одяг за сезоном, у наявності необхідне приладдя для навчання, наявний запас продуктів харчування. Зі слів батька відомо, що мати хлопчика виїхала до Естонії. Зі слів дитини, він кожного дня спілкується матір`ю, за кордон не бажає їхати. Сім`я ОСОБА_1 не є отримувач соціальних послуг КМЦСС, отримано послугу разового консультування.

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" дитина перебуває під наглядом АЗПСМ №7 КНП "ЦПМСД №3" КМР, декларація укладена з лікарем-педіатром ОСОБА_12 . Мати здійснювала належний догляд за дитиною до того часу, поки не виїхала за кордон, усі рекомендації лікаря виконувала, дитина на "Д" обліку не перебуває, щеплена за віком. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на родину учня 7 класу ОСОБА_3 , складеною адміністрацією Криворізької гімназії №121 КМР, дитина має матір ОСОБА_2 , яка виїхала з України і на теперішній час проживає в країні ЄС - Естонії, батько ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 і працює енергетком КП "Кривбасводоканал". Батьки ОСОБА_13 офіційно не були зареєстровані в шлюбі і не живуть разом. ОСОБА_3 проживає з батьком у трикімнатній квартирі, де є всі умови для занять, ігор, дистанційного навчання. ОСОБА_1 відповідально ставиться до навчання та виховання сина, підтримує зв`язок з класним керівником через мережу "Вайбер" у батьківській групі класу, позитивно реагує на індивідуальне спілкування, цікавиться успіхами сина, адекватно реагує на зауваження щодо навчання ОСОБА_13 , відвідує онлайн батьківські збори. До гімназії ОСОБА_13 приходить охайно одягнутий, привітний з однокласними й вчителями, неконфліктний. Мати ОСОБА_2 не приділяє належної уваги сину, не є активним учасником навчального та виховного процесу, з класним керівником не спілкується. 20 травня 2024 року спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 з метою обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . Згідно з актом обстеження умов проживання встановлено, що житло розміщено на 3 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати і 2-х лоджій. Умови проживання задовільні, у квартирі чисто, прибрано, є необхідні меблі для нормального життя, у наявності побутова техніка, є газо-, водо-, електропостачання, є необхідний запас продуктів харчування, приготована їжа. Для виховання дитини виділено окрему кімнату, у якій є ліжко для сну та відпочинку, є куточок для навчання, речі відповідно до віку дитини та сезону, гігієнічні засоби. Батько для дитини за вказаною адресою створив належні умови для нормального проживання. У письмовому поясненні від 20 травня 2024 року малолітній ОСОБА_13 зазначив, що бажає залишитись з батьком, так як у нього погані стосунки з вітчимом, тато йому купує речі, продукти харчування. Спілкується з мамою раз в неділю та згоден, щоб його маму позбавили батьківських прав. Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_2 характеризується посередньо, скарг від мешканців будинку АДРЕСА_5 не надходило.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення факту самостійного виховання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом такого факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав і обов`язків позивача як батька дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У справі, судове рішення, у частні яка є предметом перегляду, позивач просить встановити факт перебування на його самостійному утриманні неповнолітнього сина.

Метою встановлення даного факту позивач визначив захист прав та інтересів дитини, а також для оформлення відстрочки від призову.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, на підставі положень ЦК України, у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

У справі, яка переглядається, позивач просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, проте, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_4 , як матері спільного із позивачем сина - ОСОБА_3 .

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 181 (ч.ч.1, 2) СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ст.23 ч.1 п.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти, або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п.4 ч.1 додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16.05.2024 документами, що підтверджують право на відстрочку жінок та чоловіків, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої (таких) дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, є свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Пунктом 2 абз.3 Порядку про надання відпустки при народженні дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №693 від 07.07.2021, визначено, що одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 - мати дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває за кордоном, згідно СК України має обов`язок і права щодо утримання і виховання сина ОСОБА_3 , не визнана недієздатною, не відбуває покарання у виді позбавлення волі (доказів протилежного суду не надано), отже, колегія суддів не вбачає підстав для встановлення факту самостійного виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком - позивачем ОСОБА_1 , тому висновок суду в цій частині рішення є вірним.

Той факт, що мати дитини проживає окремо, не знімає з неї обов`язок брати участь у вихованні дитини, та не свідчить про те, що батько виховує дитину самостійно. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів з відповідача, позивачем не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, що питання, які випливають з сімейних правовідносин сторін щодо реалізації батьківських прав та пов`язані з захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини, за встановленими судом обставинами справи та заявлених позовних вимог, не можуть бути підставою для формального обґрунтування позивачем правовідносин, які регулюються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом, який надав їм вірну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року в частині встановлення факту самостійного виховання та проживання дитини з батьком - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 19.02.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв