КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5369/2025
Справа № 755/8731/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Марфіної Н.В. у м. Київ 27 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року в розмірі 100 000 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 20000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 80000 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 01 серпня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1248-8030.

Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 20000 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період - 21 день, тобто проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом; знижена відсоткова ставка - 2,50 % в день, стандартна відсоткова ставка - 3,00 % в день.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

В подальшому відповідач порушив умови кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого станом на 07 лютого 2024 року виникла заборгованість в сумі 123 350 грн., а саме прострочена заборгованість за кредитом 20000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 103350 грн., разом з тим, кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 23350 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 100000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором 1248-8030 від 01 серпня 2023 року в розмірі 40000 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 968,90 грн., в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року в частині стягнення заборгованості в розмірі 40000 грн. та судового збору та прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальної суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 100000 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 20000 грн., за нарахованими процентами - 80000 грн., покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме природу процентів, які просив стягнути позивач, а також неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, та як результат неправильно застосував норми матеріального права.

Наводив зміст п. 4.12, 4.7, 1.1, 4.8, 2.3 кредитного договору, звертав увагу, що базовий період - строк, протягом якого боржник (позичальник) бажає сплачувати саме проценти за користування кредитом (в даному випадку 21 день), який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів, а строк кредитування - строк, на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися, в даному випадку 300 днів до 26 травня 2024 року.

В свою чергу, згідно наданої разом з позовною заявою довідки про укладений договір, надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 07 лютого 2024 року (що є розрахунком заборгованості) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом (згідно п. 4.10, 10.1 кредитного договору) в строк договору (згідно п. 4.12 договору), що погоджений між сторонами.

Звертав увагу, що згідно цього розрахунку позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу ст. 625 ЦК України, пеню, штраф або інші платежі за неналежне виконання умов кредитного договору, дотримуючись нових правил роботи банків та небанківських фінансових установ на період дії воєнного стану.

Крім того, Законом України «Про захист прав споживачів» та п. 6.9 договору передбачено право споживача/позичальника протягом 14 днів з моменту укладення договору відмовитись від нього в односторонньому порядку. Проте ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом 14 днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.

Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору.

Наводив зміст ст. 627, 626, 628, 638, 526, 610, 1048, 1056-1 ЦК України, вказував, що позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредиту, що була доведена до відома відповідача.

З наведеного вбачається, що позивач має право на нарахування процентів (згідно п. 4.10, 10.1 кредитного договору) протягом строку договору, що визначено п. 4.12 кредитного договору.

Вважав помилковим ототожнення процентів за користування кредитом (правове регулювання яких передбачено ст. 1048, 1056-1 ЦК України), що нараховуються протягом строку договору (п. 4.12 договору) з неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором. Такі проценти не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18, ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказував, що суд першої інстанції неправильно встановив правову підставу для нарахування процентів за кредитним договором та застосував ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості нарахування непропорційно великої суми компенсації за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 19 лютого 2025 року сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, якими подано заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2023 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1248-8030 на суму кредиту 20000 грн. З метою підписання договору, а також підтвердження ознайомлення з правилами та іншими документами, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор НОМЕР_3 (а. с. 11- 17).

Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

На а. с. 20 - 27 знаходиться екземпляр Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджений наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 40-П від 15 червня 2023 року.

На а. с. 28 - 29 знаходиться копія паспорту споживчого кредиту, підписаного одноразовим ідентифікатором НОМЕР_3, наданим відповідачу.

Додатком до договору про відкриття кредитної лінії № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1248-8030 (а. с. 30).

Відповідно до копії листа АТ КБ «ПриватБанк» від 09 лютого 2024 року, АТ КБ «ПриватБанк» повідомило ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року по нижченаведеним платежам, зокрема по платежу № в сумі 20000 грн., номер картки НОМЕР_1 (а. с. 34).

Аналогічні реквізити платежу містить і довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року ОСОБА_1 (а. с. 10).

На а. с. 18 - 19 знаходиться складена ТОВ «Укр Кредит Фінанс» довідка про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 07 лютого 2024 року, згідно якої розмір загальної заборгованості 123350 грн., яка складається з основного боргу 20000 грн., залишку відсотків 103350 грн.

27 лютого 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» направляло на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень умов договору № 1248-8030 від 01 лютого 2023 року, повідомивши про розмір загальної заборгованості 123350 грн., яка складається з основного боргу 20000 грн., залишку відсотків 103350 грн. (а. с. 38 зворот).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Апеляційний суд враховує, що обставини укладення електронного кредитного договору № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року, погодження його умов та отримання кредитних коштів у встановленому договором розмірі 20000 грн., а також наявність заборгованості визнавалися відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції у відзиві на позовну заяву і рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ним не оскаржене.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії, даним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісій за користування кредитом та інших витрат; виконання кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 20000 грн. відповідачеві підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг по поверненню кредиту, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, в тому числі у вигляді тіла кредиту в розмірі 20000 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції і позивачем в апеляційній скарзі рішення суду в цій частині не оскаржується.

В частині стягнення процентів за користування кредитом суд першої інстанції виходив із аналізу ст. 11, 18 Закону України «Про споживче кредитування» і дійшов висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків 80000 грн. є несправедливим, оскільки не є співрозмірним з сумою кредиту, та дійшов висновку про зменшення розміру відсотків до розміру заборгованості за кредитом, а саме до 20000 грн.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме помилкової оцінки умов кредитного договору № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Підписанням договору № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов ним кредитування; підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, згідно п. 1.1 договору про відкриття кредитної лінії № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року «Визначення термінів», базовий період сплати відсотків - проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця; проценти за користування кредитом - грошові кошти, які згідно договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю за користування кредитом; нарахування процентів здійснюється за процентними ставками, що визначені у договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 2.3 договору, для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового період строку кредитування згідно наступного розрахунку: дата видачі кредиту - 01 серпня 2023 року, останній календарний день першого базового періоду - 21 серпня 2023 року, сума кредиту - 20000 грн., нараховані проценти за користування кредитом - 3150 грн., разом до сплати 23150 грн.

Згідно п. 4.1, 4.2 договору, розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту, 20000 грн. Дата видачі кредиту 01 серпня 2023 року.

Згідно п. 4.7 договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом всього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності) може надаватися можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентною ставкою.

Згідно п. 4.8, 4.9 договору, базовий період складає 21 календарних днів. Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду.

Згідно п. 4.10 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за стандартною процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом.

Згідно п. 4.12 договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту - 26 травня 2024 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування.

Згідно п. 4.14 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 200000 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.

Згідно п. 11.3 договору, позичальник даним підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з текстом цього договору та Правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Таким чином, аналіз наведених умов договору дає підстави для висновку, що базовим періодом є період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку - 21 день) (пункт 4.8 договору), а строк кредитування - строк, на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку 300 днів) (пункт 4.12 договору).

Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендував позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування згідно розрахунку у вигляді таблиці, відображеній у договорі (п. 2.3 договору), однак строк кредитування визначено у п. 4.8 договору і він складає 300 календарних днів до 26 травня 2024 року, а орієнтовна загальна вартість кредиту передбачена у п. 4.14 договору і за весь строк кредитування складає 200000 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.

Таким чином, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 01 серпня 2023 року по 26 травня 2024 року за користування кредитними коштами.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Вказані умови відповідачем ОСОБА_1 не оскаржувались, є чинними і підлягають виконанню.

Згідно з розрахунку заборгованості, кредитодавцем за період з 01 серпня 2023 року по 21 серпня 2023 року нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою - 2,5 % в день, з 22 серпня 2023 року по 04 лютого 2024 року - за стандартною процентною ставкою 3,0 % в день.

Апеляційний суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Наведені умови не є нікчемними відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів».

У межах розгляду цієї справи зустрічної вимоги про визнання недійсними певних умов договору або усього договору не заявлено.

Оскільки умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 у судовому порядку не оспорювались, відтак у суду першої інстанції не було підстав для визнання умов кредитного договору несправедливими за власною ініціативою, безпідставно звільнивши відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором.

З наявних у справі матеріалів, зокрема розрахунку заборгованості, вбачається, що штрафу або пені позичальнику не нараховувалися. При цьому кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 23350 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 100000 грн.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, оскільки будь-яких зустрічних позовних вимог про визнання договору недійсним в межах даного спору відповідачем не заявлялося, висновки суду першої інстанції про несправедливість умов договору та зменшення розміру відсотків до тіла кредиту, є передчасними, помилковими та зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Таким чином, судом першої інстанції помилково враховано правові висновки Верховного Суду в постанові від 07 жовтня 2020 року в справі № 1312/1006/19, згідно яких зустрічний позов позичальника про визнання пункту 1.5 спірного договору позики недійсним підлягає задоволенню, оскільки визначений ТОВ «Веллфін» розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Судом першої інстанції також неправильно застосовано п. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що за змістом укладеного договору 80000 грн., які просив стягнути позивач, є платою позичальника за правомірне користування кредитними коштами у межах строку дії кредитного договору, тобто є процентами у розумінні ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, а не пенею.

Враховуючи вищевикладене, не підлягало врахуванню судом першої інстанції як нерелевантне до спірних правовідносин також і рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 року, згідно якого у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Також, оскільки заявлені до стягнення кошти не є процентами за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку, а платою за кредит в межах строку кредитування, судом першої інстанції безпідставно враховано правові висновки Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18, згідно яких, відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення; він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним; у таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків; тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Апеляційний суд враховує та погоджується зі слушними доводами позивача в апеляційній скарзі, що Законом України «Про захист прав споживачів» та п. 6.9 договору передбачено право споживача/позичальника протягом 14 днів з моменту укладення договору відмовитись від нього в односторонньому порядку, проте ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом 14 днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.

Таким чином, слід визнати обґрунтованими вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору у сумі 80000 грн.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

Враховуючи, що судом першої інстанції зроблено правильні висновки про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000 грн., однак в резолютивній частині рішення з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 40000 грн., що є помилковим, без зазначення її складових, судове рішення не може бути скасоване лише в частині та підлягає скасуванню в частині задоволення позову в цілому.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з прийняттям нової постанови про задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс», стягнувши з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 100000 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 20000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 80000 грн., а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн. Таким чином, загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6056 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) 100000 грн. заборгованості за кредитним договором № 1248-8030 від 01 серпня 2023 року та судовий збір в розмірі 6056 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.