"20" лютого 2025 р. Справа № 363/6490/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Найдюк Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву АТ «Акцент-Банк» (адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ) до ОСОБА_1 (остання відома зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 19.01.2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» ОСОБА_1 ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківських рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість використання кредитних коштів для задоволення споживчих потреб. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх використання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 14.11.2024 року виникла заборгованість у загальному розмірі 13 455 грн. 50 коп., з яких: 10007 грн. 07 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 448 грн. 43 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

З урахуванням вищевикладеного, АТ «А-БАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 21.01.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяви по суті справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. Разом з позовною заявою представником позивача подано клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного судового рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від ОСОБА_1 надійшли пояснення, в яких ОСОБА_1 підтвердила виникнення кредитного зобов`язання між нею та АТ «А-БАНК», факт встановлення на її картковому рахунку кредитного ліміту та використання нею кредитних коштів для особистих потреб. ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначила, що частково визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, однак не визнає в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом. Вимоги про стягнення заборгованості за процентами ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та безпідставними. На додаток до цього, ОСОБА_1 зазначила, що намагалася належним чином виконувати своє зобов`язання з повернення кредитних коштів, однак була позбавлена можливості це зробити, оскільки перебувала на тимчасово окупованій території України та не мала зв`язку з кредитодавцем, а відповідно не могла здійснити переказ грошових коштів на користь банку для погашення виниклої заборгованості.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 також просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на подання сторонами справи клопотань про проведення судового розгляду за їх відсутності, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 19.01.2018 року ОСОБА_1 особисто в паперовій формі було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» (а.с. 7). Анкета-заява містить відомості, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» становлять договір про надання банківських послуг, а також відомості щодо ознайомлення ОСОБА_1 з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК». Вказані обставини ОСОБА_1 не заперечувалися.

Суд звертає увагу, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» від 19.01.2018 року (а.с. 7) містить лише анкеті відомості ОСОБА_1 , реквізити її документів, запевнення щодо ознайомлення з певними документами та отримання певної інформації, волевиявлення ОСОБА_1 на отримання банківських послуг від АТ «А-БАНК». Разом з тим, у самій анкеті-заяві немає жодних відомостей щодо виду, змісту, характеру та специфікації банківської послуги, що буде надаватися ОСОБА_1 на виконання умов договору про надання банківських послуг.

Крім цього, анкета-заява від 19.01.2018 року не містить волевиявлення ОСОБА_1 щодо надання їй кредиту у формі кредитного ліміту, встановлення кредитного ліміту на її рахунку, розміру кредитного ліміту, розміру процентів за використання кредитних коштів та інших істотних умов кредитного договору. Замість цього анкета-заява містить лише відомості про отримання ОСОБА_1 рекламного буклету щодо кредиту.

Таким чином, підписавши 19.01.2018 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», ОСОБА_1 здійснила власне волевиявлення на укладення договору про надання банківських послуг.

Дослідження анкети-заяви від 19.01.2018 року у сукупності з довідкою за картами (а.с. 12), довідкою за лімітами (а.с. 13) дає можливість зробити висновок, що на виконання умов договору про надання банківських послуг від 19.01.2018 року АТ «А-БАНК» відкрило на ім`я ОСОБА_1 рахунок та здійснило випуск платіжних карток: 1) № 451272, строком дії до жовтня місяця 2021 року; 2) 404035, строком дії до грудня місяця 2024 року; 3) № 437494, строком дії до грудня місяця 2031 року. На цих же картах за ініціативою ОСОБА_1 19.01.2018 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 100 грн. 00 коп.

З виписки по картці, випущеної за рахунком, що було відкрито на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 9-11) судом встановлено, що протягом періоду з 06.06.2022 року по 21.11.2023 року ОСОБА_1 використовувала наданий кредитний ліміт, витрачаючи кредитні кошти для особистих потреб, переважно для погашення заборгованості за іншим кредитним зобов`язанням.

Поведінка АТ «А-БАНК» щодо встановлення на платіжній картці ОСОБА_1 кредитного ліміту, надання можливості використання кредитних коштів у сукупності з поведінкою ОСОБА_1 щодо використання кредитних коштів дає можливість зробити висновок, що між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 на підставі договору про надання банківських послуг від 19.01.2018 року виникло, зокрема, кредитне зобов`язання, за яким АТ «А-БАНК» зобов`язалося надати у розпорядження ОСОБА_1 визначену суму кредитних коштів шляхом встановлення відповідного кредитного ліміту, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути використані кредитні кошти.

У свою чергу, з виписки по картці, випущеної за рахунком, що було відкрито на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 9-11), з розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) судом встановлено, що свої зобов`язання з повернення заборгованості ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 13 455 грн. 50 коп., з яких: 10 007 грн. 07 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 448 грн. 43 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В обґрунтування відсутності своєї вини в порушенні зобов`язання ОСОБА_1 у своїх поясненнях посилалася на неможливість перерахування грошових коштів через перебування на тимчасово окупованій території України та відсутність зв`язку з банком.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

З наведеного вбачається, що надзвичайні та невідворотні обставини самі по собі не є абсолютною і беззаперечною підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Для встановлення підстав звільнення особи від відповідальності потрібно, щоб боржник довів, що існування та безпосередній вплив певної надзвичайної обставини створило для нього об`єктивні перешкоди у процесі виконання свого зобов`язання з наступною неможливістю його належного виконання, що і спричинило порушення зобов`язання. Тобто, обставини непереборної сили та порушення зобов`язання мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що ОСОБА_1 на підтвердження наведених нею підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу. Зокрема, ОСОБА_1 не доведено факт перебування на тимчасово окупованій території України, а також не надано відомостей з приводу того, що в конкретний період часу був відсутній зв`язок, що позбавляло її можливості своєчасного повернення кредитних коштів.

Таким чином, ОСОБА_1 не спростовано презумпцію своєї вини у порушенні грошового зобов`язання.

У будь-якому випадку суд звертає увагу, що стягнення кредитної заборгованості (тіла кредиту та процентів за користування кредитом) не є мірою відповідальності за порушення зобов`язання у розумінні ст.ст. 611, 622 ЦК України, а тому відсутність вини боржника у своєчасному поверненні кредиту може бути підставою для звільнення його від відповідальності (неустойки, інших штрафних санкцій), однак не може бути підставою для звільнення його від виконання обов`язку в натурі.

Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг від 19.01.2018 року (а.с. 5-6) судом встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за укладеним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 13 455 грн. 50 коп., з яких: 10 007 грн. 07 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 448 грн. 43 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).

Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).

Сукупність обставин і фактів щодо встановлення на платіжній картці ОСОБА_1 кредитного ліміту, добровільного використання ОСОБА_1 наданих їй кредитних коштів, дає можливість зробити висновок щодо доведеності та обґрунтованості розрахунку заборгованості лише в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 007 грн. 07 коп. Розрахунок заборгованості за тілом кредиту ОСОБА_1 не спростовувала, зокрема, шляхом надання платіжних квитанцій про сплату грошових коштів на користь АТ «А-БАНК» на погашення виниклої заборгованості

У той же час, з приводу наявності у ОСОБА_1 обов`язку сплатити проценти за використання кредитних коштів, суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено судом вище, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» від 19.01.2018 року (а.с. 7) не містить жодних умов, які є істотними для виникнення між сторонами кредитного зобов`язання, зокрема, відсутні волевиявлення сторін щодо встановлення кредитного ліміту, його розміру, порядку повернення, процентів за використання кредитних коштів та порядку їх сплати.

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 8), який підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, містить умови кредитування у формі кредитного ліміту за різними типами кредитного продукту, а саме: «Картка «Універсальна», «Карта «Універсальна Gold». У свою чергу, ані анкета-заява від 19.01.2018 року (а.с. 7), ані паспорт споживчого кредиту (а.с. 8), ані виписка з особового рахунку (а.с. 9-11), ані довідка за картами (а.с. 12), ані довідка за лімітами (а.с. 13) не дають жодної можливості зробити висновок щодо того, який саме тип кредитного продукту у виді кредитної картки був виданий ОСОБА_1 . У зв`язку з цим неможливо застосувати встановлені в паспорті споживчого кредиту умови кредитування в залежності від вказаного типу кредитного продукту.

Крім того, суд звертає увагу, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такий висновок викладено у Постанові КЦС ВС від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20.

Таким чином, підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту не свідчить про погодження сторонами умов кредитування, тим більше за умов, коли паспорт споживчого кредиту містить різні умови кредитування в залежності від виду кредитної картки, щодо якого у матеріалах справи відсутні докази про його надання ОСОБА_1 .

Надані АТ «А-БАНК» Тарифи (а.с. 21-22) не підписані ОСОБА_1 , містить різні умови тарифів в залежності від типу кредитної картки та без надання доказового підтвердження видачі ОСОБА_1 кредитного продукту саме цього типу не можуть бути враховані судом.

Щодо Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» (а.с. 15-22) суд звертає увагу, що вказаний витяг так само не містить конкретних умов кредитування щодо конкретного розміру процентів за використання кредитного ліміту. Крім того, вказаний витяг не містить жодної інформації щодо дати, на момент якої є чинними Умови та правила надання банківських послуг.

Крім того, 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Крім того, у вказані постанові ВП ВС зробила висновок, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За вищевикладених умов, суд не може прийти до висновку, що між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 було погоджено умови кредитування в аспекті визначення розміру процентів за користування кредитним лімітом, строків та порядку їх сплати. У зв`язку з цим на ОСОБА_1 не може бути покладено обов`язок зі сплати процентів.

Аналогічний висновок щодо відсутності обов`язку сплати процентів на користь АТ «А-БАНК» викладено у Постанові КЦС ВС від 29.03.2023 року у справі № 336/8516/15.

У зв`язку з цим вимоги АТ «А-БАНК» в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом не можуть бути задоволені.

З виписки по картці (а.с. 9-11) судом встановлено, що АТ «А-БАНК» не здійснював зарахування особистих коштів ОСОБА_1 в якості погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитним лімітом. У зв`язку з цим немає потреби у зарахуванні сплачених коштів на погашення заборгованості за процентами в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку щодо часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 007 грн. 07 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до їх розміру відносно розміру заявлених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 252 грн. 83 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов АТ «Акцент-Банк» (адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ) до ОСОБА_1 (остання відома зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (остання відома зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «А-БАНК» (адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ) суму заборгованості за договором про надання банківських послуг від 19.01.2018 року у загальному розмірі 10 007 (десять тисяч сім) гривень 07 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (остання відома зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «А-БАНК» (адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 252 (дві тисячі двісті п`ятдесят дві) гривні 83 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

АТ «А-БАНК» (адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ).

Відповідач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; остання відома зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )

Головуючий суддя О.В. Рукас