Провадження № 22-ц/812/267/25

П О С Т А Н О В А

іменем України

17 лютого 2025 року м. Миколаїв

справа № 473/6800/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Разумовським Олексієм Артуровичем,

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 23 грудня 2024 року під головуванням судді Лузан Л.В. в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення фактів проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, перебування на утриманні,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У грудні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Разумовського О.А. звернулась із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення фактів проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, перебування на утриманні.

Представник позивачки зазначав, що ОСОБА_1 восени 2022 року познайомилася із ОСОБА_4 та почали зустрічатися. На початку жовтня 2022 року позивачка запропонувала ОСОБА_4 переїхати жити до неї, адже останній до цього часу винаймав собі житло, у зв`язку з відсутністю власного на території м. Миколаєва. Починаючи з жовтня 2022 року та майже до дня його призову на військову службу під час мобілізації (початок січня 2024 року), ОСОБА_4 мешкав разом із позивачкою однією родиною (сім`єю), як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, та вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільно вирішували всі побутові проблеми, тобто були наділені взаємними правами та обов`язками, притаманними подружжю (зокрема, особистими немайновими і майновими), що свідчить про наявні шлюбні відносини.

За час спільного проживання однією сім`єю, ОСОБА_1 із ОСОБА_4 спільно виховували дітей позивачки від попереднього шлюбу, мали спільних друзів та спільні інтереси, спільно лікувались та відпочивали. Увесь цей час вони підтримували та піклувались один про одного, як у моральному так, і у матеріальному сенсі.

Позивачка була домогосподаркою, займалась забезпеченням побуту та вихованням дітей, підпрацьовувала блогером, маючи власний акаунт у соцмедійному застосунку «TikTok». Що ж стосується ОСОБА_4 , то від початку спільного проживання і до початку проходження військової служби у 2024 році, він працював у різних організаціях, підприємствах та установах і таким чином забезпечував свою сім`ю доходами, зокрема, позивачку, як цивільну дружину та її дітей, яких вони виховували разом.

З їх спільного сімейного бюджету, частину коштів витрачали на поточний ремонт квартири та її облаштування новою технікою, інша частина спільних коштів витрачалась на закупівлю продуктів харчування, ліків, сезонного одягу, оплату комунальних послуг, на проведення санітарного ремонту та подальше їх утримання всієї родини, включаючи й дітей та інше. Певні грошові кошти, що залишались, позивач переводила у спільні заощадження, які зберігались вдома.

У вільний час, позивачка та ОСОБА_4 організовували для себе та дітей сімейне дозвілля та відпочинок, відвідували своїх друзів тощо. Протягом всього часу спільного їхнього проживання, ОСОБА_4 фактично мешкав разом з ОСОБА_1 , що насамперед підтверджується показами свідків, наявними фотознімками та відеозаписами певних подій тощо.

31 січня 2024 року ОСОБА_4 , як військовозобов`язаний, був призваний на військову службу під час мобілізації та перебував на військовий службі у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України на посаді гранатометника 3 ДШВ 1 ДШВ 6 ДШР 2 ДШБ, до моменту загибелі.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 1366 від 26 вересня 2024 року ОСОБА_4 , 1993 року народження, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання, в районі села Новомихайлівка Покровського району Донецької області.

Окрім того, позивачка стверджує, що у період часу з жовтня 2022 року по початок квітня 2024 року вона, як цивільна дружина ОСОБА_4 , перебувала на його утриманні, адже заробітна плата та доходи останнього значно перевищували її доходи, та по суті були основним джерелом засобів до існування для їх спільної з ОСОБА_4 сім`ї, тощо.

Позивачка зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту перебування фізичної особи на утриманні, їй необхідне для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, яка передбачена Законом України «про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилаючись на викладені обставини ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новомихайлівка Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання, та жінки: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків, у період з жовтня 2022 року по дату смерті військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новомихайлівка Покровського району Донецької області, станом на дату смерті військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2024 року у відкритті провадження за вказаною позовною заявою відмовлено. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду з відповідною заявою в порядку та за правилами, передбаченими розділом ІV «Окреме провадження» ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення вказаних у ній фактів, потрібне позивачці для подальшого отримання компенсації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме одноразової грошової допомоги.

При цьому, позивачкою не зазначено та не вбачається з доданих до позову матеріалів, що встановлення обумовлених вище фактів пов`язане з наступним вирішенням спору про право з будь-якою іншою фізичною або юридичною особою. А тому заява про встановлення вказаних фактів підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження в порядку, передбаченому розділом ІV ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Разумовський О.А., посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали суду, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, просив ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивачки зазначав, що в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які законні правові підстави для відмови у відкритті провадження по даній справі, на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України. Отже, на думку апелянта, застосувавши вказану підставу для відмови у відкритті провадження, суд умисно застосував принцип надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства, що беззаперечно впливає на доступ до суду.

Апелянт вказує, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Зазначає, що ті факти, про встановлення яких просить позивачка мають юридичне значення для реалізації нею права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , відповідно до Глави 84, 86 ЦК України, а також для отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до положень статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, незалежно від того, що таку мету заявниця не вказувала (вказувала не в повному обсязі) у поданій заяві.

Посилаючись на те, що відповідачами є батьки загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , які також можуть претендувати на отримання вказаної грошової допомоги, а отже може виникнути спір з приводу цього, зазначила, що у даній справі існує реальний спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Узагальненні доводи інших учасників справи

Відзив на вказану апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися. Позивачка, її представник та треті особи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується реєстром підтверджень про отримання документів з «Електронного суду» учасником справи, довідкою про доставку електронного листа, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 81, 81 зворот, 82, 83).

Від представника позивачки адвоката Разумовського О.А. надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі та без участі позивачки ОСОБА_1 (а.с. 75).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується роздруківкою «Трекінгу відправлень Укрпошта» (реєстровий номер поштових відправлень 0906, 507, 647, 477) (а.с. 84-87), а також рекомендованими повідомленнями про вручення їм апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження (а.с. 73, 74).

Клопотань про відкладення розгляду від учасників справи не надходило, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

2. Мотивувальна частина

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Позиція апеляційного суду

Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення вказаних у позовній заяві фактів потрібне позивачці для подальшого отримання компенсації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». При цьому, позивачкою не зазначено та не вбачається з доданих до позову матеріалів, що встановлення обумовлених вище фактів пов`язане з наступним вирішенням спору про право з будь-якою іншою фізичною або юридичною особою. Тому, на думку суду, заява про встановлення вказаних фактів підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження, який передбачено розділом ІV ЦПК України,

Однак з цими висновками суду колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Зокрема, у пункті 5 частини першої цієї статті зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У частині другій статті 315 ЦПК вказано, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (батьків загиблого ОСОБА_4 ) про встановлення фактів проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, перебування її на утриманні загиблого ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовної заяви вона посилалася на те, що при виконанні бойового завдання під час захисту Батьківщини загинув її цивільний чоловік ОСОБА_4 , з яким вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільно вирішували всі побутові проблеми. ОСОБА_4 забезпечував свою сім`ю доходами, зокрема, позивачку, як цивільну дружину, та її дітей від попереднього шлюбу.

Позивачка зазначала, зокрема, у апеляційній скарзі, що встановлення вказаних фактів мають юридичне значення для реалізації нею права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , відповідно до глави 84, 86 ЦК України, а також для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII.

Верховний Суд у своїх постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 та від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 виснував, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У цій справі відповідачами є батьки загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , які відповідно до положень вказаної постанови (у загальному порядку) отримали б по 7500000 грн грошової компенсації на кожного. Однак у разі визнання факту проживання однією сім`єю позивачки та загиблого ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні останнього, в подальшому це буде впливати на майнові права відповідачів (батьків загиблого), адже останні отримають суму одноразової грошової допомоги, у сумі, яка значно менша за ту, яку б вони отримали за відсутності позивачки, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 через те, що нею не зазначено, що встановлення обумовлених вище фактів пов`язане з наступним вирішенням спору про право з будь-якою іншою фізичною або юридичною особою, є передчасним.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи, ухвалу суду належить скасувати на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Разумовським Олексієм Артуровичем, задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2024 року скасувати, а справу № 473/6800/24 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський Судді Т.Б. Кушнірова Н.О. Тищук Повне судове рішення складене 20 лютого 2025 року.