У х в а л а

20 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 216/3708/23

Провадження № 61-11276ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув заяву ОСОБА_1 (далі - заявниця)

про відвід судді Гудими Д. А. від участі у розгляді касаційної скарги заявниці на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 3 липня 2024 року

у справі за позовом заявниці до російської федерації (далі - відповідач) за участю Держави України в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання дій відповідача проти України геноцидом Українського народу, відшкодування майнової та моральної шкоди і

в с т а н о в и в :

1. 30 липня 2024 року заявниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

2. 16 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Заявниця мала зазначити про наявність або відсутність у неї електронного кабінету, а також надати інформацію про адресу місцезнаходження відповідача.

3. 16 жовтня 2024 року заявниця подала до Верховного Суду клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, у якому зазначила, що у неї відсутній електронний кабінет і що «представницький орган» відповідача розташований «саме за тією адресою, яка вказана… у позовній заяві»: «03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27». Вказала, що у Верховного Суду є належний механізм повідомлення відповідача про розгляд справи.

4. 31 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив заявниці на п`ять днів із дня вручення тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги. Заявниця мала вказати адресу держави-відповідача в особі її органів державної влади та надати копію клопотання про усунення недоліків касаційної скарги для відповідача.

5. 13 лютого 2025 року заявниця подала до Верховного Суду заяву про відвід судді-доповідача (вх. № 5253/0/220-25 від 19 лютого 2025 року). Обґрунтувалатак:

- заявниця не погоджується з вимогами ухвал від 16 вересня 2024 року про залишення її касаційної скарги без руху та від 31 січня 2025 року про продовження строку на усунення недоліків такої скарги, бо припускає, що суддя-доповідач «змушує» її написати адресою відповідача «Москва, Кремль»;

- вимога ухвали Верховного Суду від 31 січня 2025 року про те, що заявниця повинна вказати адресу держави-відповідача в особі її органів державної влади «спростовується постановами Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19; від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21); у справі № 428/11673/19 від 18 травня 2022 року; та ч.ч. 11 і 12 ст. 128 ЦПК України»;

- у заявниці «складається враження», що з її касаційною скаргою суддя-доповідач не ознайомився, бо до неї заявниця додала «три примірника копії касаційної скарги для відповідача та третіх осіб. Відповідного Акту про відсутність таких примірників у мою адресу Верховним Судом направлено не було, що підтверджує факт додання мною до своєї касаційної скарги копії касаційної скарги відповідно до учасників справи»;

- «попередня ухвала» «не містила в собі вимоги про додання до клопотання про відкриття касаційного провадження, поданого до Верховного Суду в порядку виконання ухвали про усунення недоліків касаційної скарги, копії свого клопотання для відповідача… ЦПК України не містить у собі вимогу про додання до клопотання про усунення недоліків касаційної скарги його копії для усіх учасників справи»;

- «копія ухвали Верховного Суду від 31.01.2025 року про залишення моєї касаційної скарги без руху в мою адресу від суду касаційної інстанції не надходила, що є порушеннями ч. 5 ст. 272 ЦПК України»;

- «правосуддя не тільки повинно здійснитися, воно повинно здійснитися так, щоб кожний міг сказати: правосуддя очевидно та безумовно здійснилося (Лорд Гордан Х`юарт)»;

- «як влучно висловився англійський письменник Чарльз Калеб Колтон : «… закон і справедливість - дві речі, які Бог з`єднав, а суддя (суд) роз`єднав»;

- застосовуючи процесуальні норми, належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального закону є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20);

- суддя-доповідач в ухвалах про залишення касаційної скарги без руху та про продовження строку на усунення недоліків обмежив право заявниці на доступ до правосуддя «з формальних і не зовсім обґрунтованих підстав», що «може свідчити про відсутність у судді… бажання розглядати мою справу безсторонньо з дотриманням норм матеріального та процесуального права в контексті справедливого правосуддя».

Обґрунтування висновку щодо заяви про відвід судді

6. Заявниця просить відвести суддю-доповідача через його процесуальні дії із залишення її касаційної скарги без руху та продовження строку на усунення недоліків цієї скарги. Висловлює сумніви у безсторонності цього судді під час розгляду справи. Верховний Суд вважає, що підстав для відводу судді Гудими Д. А. немає, а заява про його відвід є необґрунтованою.

7. Як зазначив Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, рішення від 24 травня 1989 року, заява № 11/1987/134/188, § 48).

8. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у певній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (§ 46 вказаного рішення).

9. Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя-доповідач виявив особисту упередженість до заявниці, її касаційної скарги чи до розгляду справи № 216/3708/23 за участі заявниці у провадженні № 61-11276ск24. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Таких доказів щодо цього судді немає.

10. Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним є те, чи можуть бути побоювання заявниці щодо відсутності безсторонності у судді об`єктивно виправданими.

10.1. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

(1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

(2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

(3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

(4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

(5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (частина перша статті 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 ЦПК України).

10.2. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

10.3. 16 вересня 2024 року та 31 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду ознайомився із касаційною скаргою заявниці та постановив відповідно ухвали про залишення цієї скарги без руху та про продовження строку на усунення її недоліків.

Мотивував залишення касаційної скарги заявниці без руху, зокрема, тим, що не відповідає дійсності інформація про те, що місцезнаходженням держави-відповідача є адреса у столиці України, яку зазначила заявниця (дипломатичні відносини з російською федерацією Україна розірвала 24 лютого 2024 року, і держава-агресор не має на території України посольства).

Надалі суд мотивував продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги так:

- в ухвалі від 16 вересня 2024 року Верховний Суд вказав заявниці на те, що дипломатичні відносини з російською федерацією Україна розірвала 24 лютого 2024 року, а тому у держави-відповідача немає в Україні посольства. З огляду хоча б на це хибною є вказівка у касаційній скарзі та у клопотанні про усунення недоліків останньої адреси будівлі в Києві, яку ні юридично, ні фактично не можна вважати адресою відповідача (нею є адреса відповідних органів державної влади);

- заявниця не виконала вимоги пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, а саме не додала до клопотання про усунення недоліків касаційної скарги його копії для відповідача.

10.4. Заяву про відвід судді-доповідача заявниця мотивувала, зокрема, незгодою з ухвалами від 16 вересня 2024 року та 31 січня 2025 року. З цього приводу колегія суддів вкотре зауважує, що незгода з судовими рішеннями не може бути підставою для відводу судді. Крім того, держава-агресор за відсутності з нею відносин не має адреси в Україні.

10.5. За змістом частини першої та другої статті 12, пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявниця повинна надати копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи., Виконуючи вимоги ухвали Верховного Суду від 16 вересня 2024 року, заявниця подала клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, однак не надала його копію для відповідача, хоча мала це зробити, як про це зазначив суд в ухвалі від 31 січня 2025 року. Власна інтерпретація заявницею приписів ЦПК України не може бути підставою для відводу судді-доповідача. Верховний Суд також звертає її увагу, що ні в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху, ні в ухвалі про продовження строку на усунення недоліків цієї скарги не було вимоги надати суду копії касаційної скарги відповідно до кількості інших учасників справи.

10.6. Аргумент заявниці про те, що в ухвалі Верховного Суду від 16 вересня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху не було вимоги надати клопотання про усунення недоліків цієї скарги з копією для відповідача, не заслуговує на увагу. В ухвалі суд виклав недоліки касаційної скарги та не має обов`язку консультувати заявницю щодо застосування норм процесуального закону про те, скільки примірників відповідних документів вона має підготувати та подати. Тому, отримавши неналежно оформлене клопотання, суддя-доповідач згідно з ЦПК України продовжив строк для усунення недоліків касаційної скарги.

10.7. Колегія суддів критично ставиться до аргументу заявниці про те, що на її адресу не надходила копія ухвали Верховного Суду від 31 січня 2025 року. Згідно з даними АТ «Укрпошта» рекомендований лист № 869 із копією вказаної ухвали та супровідним листом вих. № 3340/0/222-25 від 10 лютого 2025 року отриманий за адресою заявниці 18 лютого 2025 року.

10.8. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального закону справді може зашкодити доступу до суду як складовій права на справедливий суд. Однак виконання вимог ухвал Верховного Суду від 16 вересня 2024 року та від 31 січня 2025 року забезпечує дотримання принципів змагальності та рівності сторін, які теж є невід`ємними елементами цього права.

10.9. З огляду на зазначене аргументи заявниці щодо необхідності відводу судді-доповідача від участі у розгляді справи не є об`єктивно виправданими.

11. Колегія суддів вважає заяву про відвід судді-доповідача необґрунтованою. Тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про його відвід слід передати на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Оцінивши аргументи заяви про відвід судді за суб`єктивним і об`єктивним критеріями визначення безсторонності суду, керуючись статтями 36, 37, 40, 260, 261 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в :

1. Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Гудими Д. А. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 3 липня 2024 року у справі № 216/3708/23.

2. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Гудими Д. А. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 3 липня 2024 року у справі № 216/3708/23 передати для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко