Справа № 466/840/23
Провадження № 2/466/163/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря Мошовській М.-О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Цибуля І.Й.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

20.01.2023 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просять стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 31 028,40грн. та моральну шкоду на користь ОСОБА_3 в сумі 50 000,00грн. та в користь ОСОБА_1 в сумі 10 000,00грн.

В подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги, якими зменшили свої позовні вимоги, відповідно до яких просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 48 468,00грн. та в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000,00грн. (а.с.79).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 22.12.2022 року о 21.год.17хв. у м. Львові по вул. Окуневського відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого пішохід отримав тілесні ушкодження.

По факту даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000387 від 04.05.2022року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч1 ст. 286 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 27.05.2022 року, кримінальне провадження №0000387 від 04.05.2022 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, копію якої скеровано до УПП у Львівській області ДПП для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

24.06.2022 було складено протокол про адміністративне правопорушення про вчинення відповідачем діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 18.08.2022 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП. Дану постанову суду було оскаржено відповідачкою по справі, проте постанова суду від 18.08.2022 залишена без змін відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 02.11.2022року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджуються висновком експерта №91/22 від 16.05.2022 року. Згідно огляду сімейного лікаря від 11.05.2022, загальний стан потерпілого відносно задовільний, встановлено діагноз струс мозку. Позивачі понесли матеріальні витрати пов`язані з лікування на суму 31028,40грн.

Діями відповідача завдана також і моральна шкода позивачам, (в подальшому уточнено розмір моральної шкоди), яка спричинена душевним стражданнями, постійним перебуванням у стресовому стані, фізичними незручностями.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовлявся добровільно відшкодувати завдану шкоду, для захисту своїх прав позивачі змушені звернутися до суду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 06.03.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі (а. с. 37).

27.06.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в задоволенні позову просить відмовити, вважає його безпідставним, мотивуючи тим, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в сумі 31 028,40грн.., яку понесли позивачі на лікування, пред`явлена до неналежного відповідача, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, керований нею транспортний засіб був забезпечений страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ СК «Граве Україна», оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вважає, що позивачем не доведено медичної необхідності застосування в цілях лікування певних препаратів, пов`язаних з лікуванням травм, внаслідок ДТП. Щодо розміру про відшкодування моральної школи, вважає, що такий є завищеним, недоведеними та спрямованим на не на відшкодування дійсного розміру моральної шкоди, а виключно має на меті безпідставне збагачення за рахунок відповідача, що свідчить про недобросовісність позивачів. В задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 24.10.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.92).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Цибуля І.Й., надали пояснення аналогічні позову та уточненої позовної заяви, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, заперечила щодо задоволення заявлених позовних вимог, просила відмовити у позові.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16 ЦК України).

Відповідно до положень п.п. 8, 9 ч. 2ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що 22.12.2022 року о 21.год.17хв. у м. Львові по вул. Окуневського відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого пішохід отримав тілесні ушкодження.

По факту даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000387 від 04.05.2022року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 27.05.2022 року, кримінальне провадження №0000387 від 04.05.2022 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, копію якої скеровано до УПП у Львівській області ДПП для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

24.06.2022 було складено протокол про адміністративне правопорушення про вчинення відповідачем діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 18.08.2022 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП. Дану постанову суду було оскаржено відповідачкою по справі, проте постанова суду від 18.08.2022 залишена без змін відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 02.11.2022року.

В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Отже наявність вини у діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія транспортного засобу «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ СК «Граве Україна», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204345632.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-ІV у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до висновку експерта №91/22 від 16.05.2022р. у потерпілого ОСОБА_3 внаслідок ДТП було виявлено струс мозку. Вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.с.20-22).

Позивачкою ОСОБА_1 були понесені матеріальні витрати пов`язані з лікуванням сина ОСОБА_3 , вартість яких становить 31 028,40гривень.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2023 ПрАТ СК "Граве Україна" виплатила страхове відшкодування в сумі 32 180,82грн. на користь ОСОБА_3 (а.с.85),тому в подальшому позивачем було зменшені позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «абзац другий частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати».

Будучи допитаним в судовому засіданні 17.07.2024 свідок ОСОБА_4 повідомила, що донька (відповідач по справі) хотіла вирішити питання відшкодування коштів мирним шляхом, однак позивач ОСОБА_1 відмовилась.

Будучи допитаною в судовому засіданні 09.12.2024 свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивач ОСОБА_1 по справі доводиться їй подругою, і остання зазнала сильних душевних страждань і переживань, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 22.04.2022р. стосовно її сина.

Будучи допитаним в судовому засіданні 10.02.2025 свідок ОСОБА_5 надав пояснення, щодо подій, які мали місце 22.04.2022 року та зазначив,що в подальшому позивач , його товариш, має страх при переході пішохідного переходу,оглядається певний значний час та переходить дорогу з острахом.

Таким чином, діями відповідача завдана моральна шкода ОСОБА_3 яка спричинена його душевними стражданнями, фізичними незручностями, можливістю вільно розпоряджатися своїм часом та способом проведення довкілля, можливістю відвідувати навчання.

Моральна шкода його матері ОСОБА_1 полягає у душевному її потрясінні і страху за здоров`я свого сина, оскільки на момент ДТП він був неповнолітнім, у сина було понівечене обличчя після ДТП, а він молода людина, вона була змушена здійснювати догляд за сином, оскільки він певний період самостійно не міг справлятися з звичайними побутовими потребами.

Так, суд, встановивши факт завдання моральної шкоди позивачам вважає, що розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 48 468,00грн. на користь ОСОБА_3 та в сумі 10 000,00грн. на користь ОСОБА_1 є таким, що відповідає обставинам справи, полягає у значних душевних і психічних переживаннях позивачів, порушення звичайного стану життя та відповідає засадам розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази в сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування відповідачем майнової шкоди.

Разом з тим, відповідачем не доведено, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємнй зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачам з боку відповідача моральної шкоди в сумі 48 468,00грн. на користь ОСОБА_3 та в сумі 10 000,00грн. на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 коп.).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір в розмірі 2147,20грн. Оскільки позивачем, в процесі розгляду вказаної справи було зменшено позовні вимоги, то сума в розмірі 1073,60грн. підлягає поверненню.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 229, 258 - 259, 263 - 265, 279, ЦПК України, на підставі ст. 11, 15, 16, 23, 1166-1168 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 48 468,00 гривень (сорок вісім тисяч чотириста шістдесят вісім гривень, 00коп.) та на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000,00гривень (десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 гривні (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 коп.).

Повернути ОСОБА_1 зайво сплачений до бюджету судовий збір у розмірі 1073,60гривні (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 коп.).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та проголошено 19.02.2025року.

Суддя В. В. Свірідова