Справа № 364/751/22
Провадження № 2/364/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участю секретаря Бондаренко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в селищі Володарка, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40,

представник позивача: Гермаш Сергій Михайлович, що діє на підставі довіреності № 2100 від 19.08.2022 року, адреса: 04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка (Мельникова), 46,

до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,

про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», звернувся до суду з позовом, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача страхове відшкодування за завданні збитки в порядку регресу в розмірі: 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., та витрати по сплаченому судовому збору в розмірі: 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп..

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 03.12.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8334937. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

15.02.2019 року, о 23 год. 00 хв. в Київській обл., Володарський р-н., с. Логвин, по вул. 40-річчя Перемоги, ОСОБА_1 , керував автомобілем «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. Відповідно до Обвинувального Акту у кримінальному провадженні №0000037 від 16.02.2019 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача.

З огляду на вищевказане, потерпіла особа ОСОБА_3 (дружина загиблого ОСОБА_2 ) звернулась до Страховика - Позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АМ/8334937 від 03.12.2018 року. Так, на підставі страхового акту №ОЦ/230/000/20/0021 від 10.07.2020 року потерпілій, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмір: 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №11603 від 10.07.2020 року. Таким чином, загальний розмір виплаченого Позивачем страхового відшкодування за Полісом №АМ/8334937 від 03.12.2018 року потерпілій, склав: 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Водночас, як вбачається з Обвинувального Акту у кримінальному провадженні №0000037 від 16.02.2019 року, Відповідач на час скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, керував забезпеченим транспортним засобом «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , після чого зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на вищезазначене, у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати Позивачу завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АМ/8334937 від 03.12.2018 року

02.01.2023 року суддею Володарського районного суду Київської області постановлено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження по справі, яка була призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін на 01.02.2023 року о 10.00 годині. 01.02.2023 року дану справу відкладено на 28.02.2023 року о 14.00.год. в зв`язку з заявленим клопотанням відповідача.

28.02.2023 року провадження в справі зупинено до розгляду Ставищенським районним судом Київської області кримінального провадження № 364/631/19 відносно ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

14.01.2025 року відновлено провадження у справіта призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами на 18.02.2025 року о 09:30 год.

31.01.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ознайомившись із позицією позивача, вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки жодних документів по пошті від страхової компанії він не отримував. Також, посилається, що, як доказ позивач надає копію обвинувального акту по кримінальному провадженні 0000037, де обвинуваченим є ОСОБА_1 .. В обвинувальному акті наведені обставини, які встановлювались під час досудового розслідування. Проте, обвинувальний акт ще розглядається в Ставищенському районному суді Київської області, тобто вирок ще не ухвалено, а це означає що всі обставини викладені в обвинувальному акті ще не перевірені судом та не доведені. Та зазначає, що він не визнає своєї вини в інкримінованому йому злочині, і не визнає фактів викладених в обвинувальному акті та намагається довести свою невинуватість. Саме тому вважає, що поки суд не ухвалить обвинувальний вирок в якому будуть доведені докази стану сп`яніння ОСОБА_1 або буде доведений факт залишення місця події відповідачем, підстав для стягнення коштів з відповідача не має.

Позивач не надав обгрунтованих доказів, що ОСОБА_1 причетний до факту ДТП і був у стані алкогольного сп`яніння, саме тому відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 в повному обсязі.

09.02.2023 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, у відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що Позивачем не надано належного та допустимого доказу про ті обставини, які можуть підтвердити факт причетності ОСОБА_1 до ДТП. Проте, з такими твердженнями неможливо погодитися, оскільки вони спрямовані виключно на введення суд в оману виходячи з наступного. ІНФОРМАЦІЯ_2, о 23 год. 00 хв. в., с. Логвин, по вул. 40-річчя Перемоги, Київської обл., Володарського р-ну, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_1 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого, останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. Як було встановлено органом досудового розслідування, ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 23 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3., підпункту а) пункту 2.9., пункту 12.2., пункту.12.3. ПДР України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Окрім того, як встановлено органом досудового розслідування, після вчинення вказаної ДТП, в супереч вимогам підпунктів а), г) пункту 2.10. ПДР України, водій ОСОБА_1 зник з місця події.

У своєму відзиві на позовну заяву, Відповідач також зазначає, що поки суд не ухвалить обвинувальний вирок, то на його думку, підстав для стягнення з Відповідача коштів немає. Однак вказане твердження Відповідача є необґрунтованим та таким, що не узгоджується з нормами чинного законодавства.

У своєму відзиві на позовну заяву, Відповідач також зазначає, що поки суд не ухвалить обвинувальний вирок, то на його думку, підстав для стягнення з Відповідача коштів немає. Однак вказане твердження Відповідача є необґрунтованим та таким, що не узгоджується з нормами чинного законодавства. виходячи з наступного. Згідно п.п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно п.п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ч. 27.1. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За загальним правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Крім того, згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Посилання Відповідача, викладені у поданому відзиві на позовну заяву, просить вважати необґрунтованими та такими, що не мають значення для справи. Та просить, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін без їх виклику за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримують в повному обсязі і просять його задовольнити та не заперечують проти винесення заочного рішення по даній справі.

Відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення від 24.01.2025 року.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.12.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8334937.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

ІНФОРМАЦІЯ_2, о 23 год. 00 хв. в Київській обл., Володарський р-н., с. Логвин, по вул. 40-річчя Перемоги, ОСОБА_1 , керував автомобілем «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці (а.с. 25). Відповідно до Обвинувального Акту у кримінальному провадженні №0000037 від 16.02.2019 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача (а.с. 13-17).

З огляду на вищевказане, потерпіла особа ОСОБА_3 (дружина загиблого ОСОБА_2 ) (а.с. 19-22) звернулась до Страховика - Позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АМ/8334937 від 03.12.2018 року (а.с. 18). Так, на підставі страхового акту №ОЦ/230/000/20/0021 від 10.07.2020 року потерпілій, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №11603 від 10.07.2020 року. Таким чином, загальний розмір виплаченого Позивачем страхового відшкодування за Полісом №АМ/8334937 від 03.12.2018 року потерпілій, склав: 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. (а.с. 40).

05.12.2023 року Вироком Ставищенського районного суду Київської області ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. Звільнено ОСОБА_1 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 135 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки (а.с. 125-132). Згідно Вироку Ставищенського районного суду Київської області, до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 130).

З огляду на вищезазначене, позивач має право на стягнення завданих збитків в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АМ/8334937 від 03.12.2018 року.

Крім того, позивач поніс витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 2481, 00 грн.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п.п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно п.п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ч. 27.1. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, позивач набув право зворотньої вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 65000,00 гривень, у зв`язку з чим його позовні вимоги до відповідача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», ст. ст. 12, 13, 76, 83, 141, 263, 264, 265, 274, 279, 354ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП

НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, МФО: 322669, р/р: НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40) страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, МФО: 322669, р/р: НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40) судовий збір у сумі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

Повний текст рішення суду виготовлений 18.02.2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Ткаченко