Справа № 148/444/24
Провадження №2/148/24/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Кугутюком Олександром Васильовичем, до Тульчинської міської ради, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту родинних відносин,

встановив:

В лютому 2024 року адвокат Кугутюк О.В. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 з вказаною вище позовною заявою.

Позовна заява мотивована тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була рідною (неповнорідною, лише по матері) сестрою позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті сестри, подавши відповідну заяву до Тульчинської державної нотаріальної контори.

Під час розмови позивача із відповідачкою ОСОБА_2 йому стало відомо, що за життя ОСОБА_3 вчинила заповіт на ім`я відповідачки, яким їй заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний заповіт 16.02.2023 посвідчено старостою Кинашівського старостинського округу Тульчинської міської ради Процепко В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 8-23.

Позивач вважає, що даний заповіт є недійсним, оскільки при його складанні та посвідченні були допущені грубі порушення діючого законодавства. Так, він підписаний не заповідачем ОСОБА_3 , а від її імені ОСОБА_4 , як зазначено у ньому, у зв`язку із вадами зору, не писемністю та похилим віком.

Між тим, на момент підписання заповіту ОСОБА_3 не мала будь-яких вад, пов`язаних з відсутністю кінцівок, вад зору, слуху чи порушення мови. До смерті вона не використовувала окулярів, оскільки мала чудовий зір. Також спростовується твердження щодо її неписемності особистим підписанням Заяв № та № щодо відкриття Карткових рахунків 11.09.2019 в АТ «Райфайзен Банк Аваль».

Згідно копії рішення 2 сесії 8 скликання Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 17.12.2020 № 42 із урахуванням рішення № 32 цієї ж сесії, всупереч приписам Порядку, депутати уповноважили на вчинення нотаріальних дій на території сіл Кинашів, Мазурівка, Нестерварка, Марусине, селищ Капки та Хмельницьке Тульчинського району старосту ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 була рідною (неповнорідною) сестрою ОСОБА_1 та їх матір`ю була ОСОБА_6 .

У зв`язку із втратою свідоцтва про народження ОСОБА_3 , не можливо встановити наявність родинних відносин між нею та ОСОБА_1 . Встановлення родинних відносин необхідне позивачу для оформлення спадкових прав.

З метою самостійного отримання документів, що підтверджують родинні відносини було зроблено запити до Тульчинського відділу ДРАЦС та Державного архіву Вінницької області, від яких отримано відповіді про відсутність інформації.

Оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір про право на спадкування, відсутня можливість розгляду даної справи в порядку окремого провадження.

У звязку з викладеним позивач просить встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною (неповнорідною - по матері ОСОБА_6 ) сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 16.02.2023, вчинений на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений старостою Кинашівського старостинського округу Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 8-23.

Позовна вимога щодо встановлення родинних відносин спрямована до відповідача ОСОБА_2 , як до спадкоємця, яка прийняла спадщину, а позовна вимога про визнання заповіту недійсним - до обох відповідачів.

В судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені у ній. Позивач суду пояснив, що померла ОСОБА_3 була його сестрою по матері, а батьки у них різні. Оскільки свідоцтво про народження сестри в нього відсутнє, він не може підтвердити родинні відносини з нею та оформити спадщину після її смерті. Він 15 років доглядав сестру, навіть тоді, коли були живі ще батьки. Після смерті матері відповідачка ОСОБА_2 , яка є його рідною сестрою, ОСОБА_7 нічим не забезпечувала. Земельну ділянку ОСОБА_7 завжди обіцяла йому. Так, 01.11.2021 вона склала заповіт на його користь. При цьому було троє свідків. Оскільки ОСОБА_7 не могла написати, то замість неї підписала ОСОБА_8 . Заповіт було посвідчено старостою. Він вважав, що тоді щя процедура була правильна. Відповідачці було відомо, що ОСОБА_7 вчинила заповіт на його користь. З травня 2022 року ОСОБА_9 проживала з відповідачкою, яка постійно вимагала від нього оплату за догляд за сестрою. Він платив їй 6000 грн. щомісяця, всі витрати оплачував він і відповідачка не відмовлялась від грошей. За пів року до смерті ОСОБА_7 нічого не могла робити, ходити, вона лежала.

Коли сестра померла, то нотаріус повідомила його, що є ще другий (пізніший) заповіт на користь відповідачки. А відповідачка в нотаріуса сказала, що «я зробила собі заповіт». Він впевнений в тому, що це відповідачка підлаштувала все так, щоб ОСОБА_7 склала на неї заповіт пізніше. Вважає, що його сестра ОСОБА_7 за життя не могла скласти заповіт на ім`я ОСОБА_2 , оскільки раніше склала заповіт на його ім`я та ніколи не висловлювала бажання його змінити.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що форма заповіту не відповідає законодавству. В ньому зазначено, що він складений в с. Кинашів, хоча насправді він складений в с. Мазурівка, де проживала ОСОБА_3 . Заповіт складений та посвідчений з порушенням законодавства, адже ОСОБА_3 була писемна, а замість неї підписала заповіт інша особа, ОСОБА_4 , яка добре знайома з відповідачкою, та яку остання запросила підписати заповіт. Вважає це істотними обставинами, які свідчать про недійсність заповіту. Просили позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 63-64). Відповідачка підтвердила той факт, що позивач є її рідним повнорідним братом, а померла ОСОБА_7 була їх неповнорідною сестрою: мати в них всіх трьох спільна, а батько в ОСОБА_7 - інший. Також зазначила, що ОСОБА_3 була інвалідом з дитинства внаслідок перенесеної в дитинстві нейроінфекції, мала зниження інтелекту. Це підтверджує її обмеження щодо писемності, а проставлена в 2019 році в заявах про відкриття та ведення карткового рахунку в графі «Підпис» велика літера А не свідчить про її гарний зір, писемність та можливість в лютому 2023 року особисто прочитати вголос та підписати текст заповіту. Також вказали, що через похилий вік, відсутність дітей та чоловіка у ОСОБА_3 , відповідачка була вимушена в 2022 році забрати сестру проживати до свого будинку, оскільки щодня їздити до с. Копіївка для догляду та забезпечення належних умов проживання сестри було неможливо. З цього часу до дня смерті ОСОБА_7 проживала саме у відповідачки. 04.06.2022 ОСОБА_3 потрапила до лікарні, де їй 09.06.2022 було проведено операцію з ампутації I-V пальців правої ступні. В лікарні сестра пробула до 21.06.2022 року та увесь час з нею у відділенні була ОСОБА_2 . В лютому 2023 року ОСОБА_7 захотіла скласти заповіт саме на відповідачку в якості вдячності за її турботу та догляд. Оскільки пересуватися ОСОБА_7 не могля, то вона запросила старосту та трьох сусідів, які прийшли 16.02.2023 засвідчити заповіт. ОСОБА_7 з ними говорила. Сказала, що хоче пай віддати саме їй. Посвідчували заповіт в її будинку староста ОСОБА_10 . ОСОБА_4 прочитала заповіт та підписала замість ОСОБА_7 . Вважають, що при посвідченні оспорюваного заповіту було дотримано всіх законодавчих вимог, а тому підстав говорити про його недійсність немає. Крім того, просили звернути увагу на ту обставину, що в 2021 році заповіт на користь позивача був посвідчений за аналогічною процедурою і він не вважав, що заповіт був недійсним. Просили в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Тульчинської міської ради в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовної вимоги позивача про визнання заповіту недійсним. Вважає, що всі вимоги законодавства при складані та посвідчені заповіту дотримані. Заповіт складений та посвідчений посадовою особою - старостою Кинашівського старостинського округу відповідно до наданих йому повноважень. Проти задоволення позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин не заперечила.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є старостою Кинашівського старостинського округу. Він знає відповідачку ОСОБА_2 , як жительку с. Мазурівка, яке також входить до Кинашівського старостинського округу. В 2023 році ОСОБА_2 звернулася до нього та повідомила, що її сестра ОСОБА_3 має бажання зробити заповіт, однак через похилий вік та погане здоровя, не може самостійно пересуватися. Він перевірив, чи дійсно сестра проживала у ОСОБА_2 , так як вона проживала без реєстрації. Зайшов до них в будинок, поспілкувався з покійною ОСОБА_3 , зокрема і про її наміри щодо заповіту. Заповідачка похилого віку, лежала на ліжку, не могла пересуватися, однак все ясно розуміла. Він переконався в її бажанні, розяснив наслідки вчинення заповіту. Вона повідомила, що не може писати. У звязку з цим він підготував текст заповіту, виходячи із її бажання, яке вона висловила та через місяць за участі двох свідків, сусідів відповідачки посвідчив заповіт в будинку відповідачки за місцезнаходженням заповідачки. Заповіт за ОСОБА_11 підписала інша особа - ОСОБА_4 , оскільки заповідачка через свій похилий вік, не могла сама цього зробити. 16.02.2023 він та двоє свідків, а також ОСОБА_12 зібралися в будинку у відповідачки. Він встановив особи свідків, заповідачки, зачитав заповіт вголос для заповідачким, розяснив його та зясував, чи дійсно вона бажає, щоб після її смерті земельна ділянка перейшла ОСОБА_2 . ОСОБА_7 підтвердила, що заповідає земельну ділянку саме ОСОБА_2 , так як та її доглядала. Сама ОСОБА_7 сиділа на ліжку, все розуміла, однак розмовляла важко, сказала, що їй важко писати. За неї підписала заповіт запрошена ОСОБА_13 . Свідки прочитали вголос заповіт та підписали його також. Також пояснив, що в тексті заповіту місцем вчинення заповіту вказано село Кинашів, а не ОСОБА_14 , тому що старостинський оруг, до якого входить ОСОБА_14 , називається ОСОБА_15 і до 24.11.2022 юридичною адресою округу було с. Кинашів.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою відповідачки та спілкувалася з ОСОБА_7 , коли та переїхала в с. Мазурівка. Аделя розказувала, що ОСОБА_16 (відповідачка) її забрала до себе жити, щоб мати змогу доглядати. Також вона казала, що хоче, щоб належна їй земельна ділянка потім перейшла до ОСОБА_17 за те, що та її доглядала. В лютому 2023 ОСОБА_16 запитала, чи вона може прийти посвідчити заповіт, який хоче скласти її сестра. Вона погодилася. Приїхав староста ОСОБА_5 . Він, вона та ще дві сусідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 зайшли в будинок. Аделя лежала на ліжку. Староста зачитав заповіт і запитав в ОСОБА_7 , чи їй зрозумілмй зміст заповіту і чи дійсно вона бажає заповісти земельну ділянку (пай) сестрі ОСОБА_17 . Вона сказала, що хоче, щоб після її смерті земля перейшла до ОСОБА_17 . Вона підписала заповіт замість ОСОБА_7 , оскільки та сама не могла. Інші свідки теж підписали.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою відповідачки. В лютому ОСОБА_16 їй сказала, що ОСОБА_7 хоче зробити заповіт та запитала, чи вона зможе бути присутньою як свідок при його посвідчення.. Вона погодилася. Десь близько 13 год., точно не памятає. приїхав голова сільради Процепко В. ОСОБА_7 та ОСОБА_16 були в кімнаті, ОСОБА_7 сиділа на ліжку. Вона, ОСОБА_19 , ОСОБА_4 та голова зайшли в будинок. ОСОБА_21 прочитав заповіт, запитав ОСОБА_7 , чи дійсно вона бажає залишити пай ОСОБА_17 . ОСОБА_7 скзала, що залишає земельну ділянку ОСОБА_17 , бо та її доглядала. ОСОБА_7 все розуміла, ніхто на неї не тиснув. Перед тим, як підписати заповіт, вона як свідок його теж прочитала. Інші свідки також підписали заповіт.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою відповідачки. Коли відповідачка хворіла, то вона цілий тиждень доглядала ОСОБА_7 , яка жила в ОСОБА_17 більше року. В лютому ОСОБА_16 їй сказала, що ОСОБА_7 хоче зробити заповіт та запитала, чи вона зможе бути свідком, так як ОСОБА_7 вже не може виходити. Вона погодилася. До обіду 16.02.2023 приїхав староста ОСОБА_23 . ОСОБА_7 та ОСОБА_16 були в кімнаті, ОСОБА_7 сиділа на ліжку. Вона, ОСОБА_24 , ОСОБА_4 та староста зайшли в будинок. ОСОБА_21 прочитав заповіт, запитав ОСОБА_7 , чи все їй зрозуміло, і чи дійсно вона бажає заповісти землю ОСОБА_17 . Така сказала, що це дійсно відповідає її волі. Староста дав їм також прочитати заповіт, після чого вонм його підписали. Їй здається, що ОСОБА_7 теж щось підписувала.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є жителькою с. Копіївки. Добре знає позивача та відповідачку, а також знала їхню сестру ОСОБА_7 . Остання також постійно прживала в с. Копіївка, де її доглядав брат ОСОБА_1 , відповідачка часто навідувалась до ОСОБА_7 . А вже останній рік чи два ОСОБА_7 жила у відповідачки в с. Мазурівка, так як потребувала більшого постійного догляду. Їй відомо, що ОСОБА_7 була рідною сестрою по матері позивача та відповідачки, а батьки в них були різні. Це їй відомо, так як вони з одного села.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, її представника, представника відповідача Тульчинської міської ради, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 21.07.1997 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України (а.с.5 т. 1).

Відповідно до витягу з реєстру Тульчинської територіальної громади від 03.02.2024 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7 т. 1).

Згідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Копіївським сіль ЗАГС 01.09.1956, батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записано ОСОБА_25 , а матір`ю ОСОБА_26 (а.с. 10 т. 1).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 08.04.1954, ОСОБА_27 уклала шлюб з ОСОБА_25 та змінила прізвище з « ОСОБА_28 » на « ОСОБА_29 » (а.с. 11 т. 1).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Виконкомом Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницькій області 04.06.2008, ОСОБА_30 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 86 років в с. Копіївка, Тульчинський район, Вінницька область (а.с. 12 т. 1).

Як вбачається з копій заяв № та № про відкриття та ведення Карткового рахунку від 11.09.2019 в АТ «Райфайзен Банк Аваль», в колонці «клієнт ОСОБА_3 » в графі «підпис» мітиться писанна велика буква «А» (а.с. 13, 14 т. 1).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.02.2024 у справі №148/294/24 заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволено. В порядку забезпечення доказів витребувано з Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області належним чином завірену копію заповіту, складеного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідченого старостою с.Мазурівка, Тульчинського району, Вінницької області; належним чином завірену копію реєстраційної книги заповітів на підтверження отримання ОСОБА_3 другого примірника вищевказаного заповіту; належним чином завірену копію документів, на підставі яких староста с.Мазурівка Тульчинської міської ради Тульчинського району наділений повноваженнями на вчинення нотаріальних дій (а.с. 15-16 т. 1).

З копії заповіту від 16.02.2023, складеного у с. Кинашів Тульчинського району Вінницької області, судом встановлено. що ОСОБА_3 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Копіївка Тульчинського районі Вінницької області та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, попередньо ознайомлена із вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, в присутності свідків - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «Належну мені земельну ділянку розміром 1.9760 га, яка розташована на території Копіївської сільської ради Тульчинського району, Вінницької області, заповідаю сестрі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

У зв`язку з вадами зору, неписемністю, та похилим віком заповідача, на її особисте прохання та за її дорученням, після прочитання старостою Кинашівського старостинського округу Тульчинської міської ради, а також свідками вголос, даний правочин (заповіт) у присутності заповідача, підписано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_5 . Свідки попереджені про необхідність дотримання таємниці заповіту. Текст заповіту прочитано свідками особисто. Заповіт посвідчено у присутності свідків та записано зі слів ОСОБА_3 старостою Кинашівського старостинського округу Тульчинської міської ради. Особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 8-23 (а.с. 17 Т.1).

З копії рішення Тульчинської міської ради від 17.12.2020 № 32 «Про затвердження на посаду старости сіл Кинашів, Мазурівка, Нестерварка, Марусине, селищ Капки та Хмельницьке Тульчинської міської ради Процепка Віталія Миколайовича» судом встановлено, що радою вирішено вирішено, зокрема, затвердити на посаду старости сіл Кинашів, Мазурівка, Нестерварка, Марусине, селищ Капки та Хмельницьке Тульчинської міської ради на строк повноважень Тульчинської міської ради восьмого скликання ОСОБА_5 (а.с. 18-19 т.1).

Відповідно до копії рішення Тульчинської міської ради від 17 грудня 2020 року № 42 вирішено, зокрема, уповноважити старосту села (сіл), селища, як посадову особу органу місцевого самоврядування та члена виконавчого комітету Тульчинської міської ради: вчиняти нотаріальні дії, передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про нотаріат» (у обсягах та на умовах, що відповідають вимогам чинного законодавства) (а.с. 20-21 т. 1).

Згідно копії листа заступника міського голови Тульчинської міської ради від 22.02.2024 на запит адвоката Кугутюка О.В. останнього повідомлено, що згідно обліків інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 перебувала зареєстрована до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22 т .1).

З копії Реєстраційної книги заповітів (вчинення нотаріальних дій) старостою Кинашівського старостинського округу Процепко В.М., судом встановлено, що 16.02.2023 ним вчинено нотаріальну дію для ОСОБА_3 , особу якої встанволено згідно паспорта НОМЕР_5 (а.с. 23 зв.бік -24 т.1).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого повторно Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському району Вінницької області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік в с. Мазурівка, Тульчинський район, Вінницька область (а.с. 25 т. 1).

Згідно листа директора Державного архіву Вінницької області від 13.02.2024 №08-333/7, адресованого адвокату Кугутюка О.В., вбачається, що в частково збереженій книзі актових записів про народження громадян по с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області за 1941 рік запису про народження ОСОБА_3 не виявлено (а.с. 26 Т.1).

З копії листа начальника Тульчинського відділу ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.02.2024 №222-28.24-35 на запит адвоката Кугутюка О.В. вбачається, що у Тульчинському відділі ДРАЦС зберігаються архівні актові записи на паперових носіях з 1946 року. На запитувану інформацію надати відповідь не представляється можливим, оскільки паперові носії первинних актових записів зберігаються у Державному архіві Вінницької області (а.с. 27 т . 1).

З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №094832, виданого 03.03.2003, судом встанволено, що ОСОБА_3 належала земельна ділянка, кадастровий номер 010020231, площею 1.9760 га, яка розташована на території Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 28-29 т. 1).

З копії спадкової справи № 543/2023, відкритої після смерті ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , звернувшись до Тульчинської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 48 т .1).

Також судом встановлено, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . 15.07.2023 звернувся ОСОБА_1 (а.с. 52 Т.1).

13.01.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою з проханням не вчиняти нотаріальні дії стосовно спадкого майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , про що свідчить копія вказаної заяви (а.с. 54 т. 1).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) судом встановлено, що за параметримами запиту: ОСОБА_3 вчинено два заповіти: від 01.11.2021, зареєстрований за № 11-13; та від 16.02.2023 зареєстрований за № 8-23, місцем посвідчення є Тульчинська міська рада (а.с. 59 Т.1).

Відповідно до копії витягу із акту огляду у МСЕК сер. МСЕ №062020, судом встанволено, щоо ОСОБА_3 була встановлена третя група інвалідності з дитинства безстроково, діагноз: наслідки перенесеної в дитинстві нейроінфекції, висновок про умови та характер праці - зниження інтелекту (а.с. 65 т. 1).

Згідно копії епікризу №1379 ОСОБА_3 знаходилася в хірургічному відділені з 04.06.2022 по 21.06.2022 з діагнозом: облітеруючий атеросклероз судин, гангрена (а.с. 66 т. 1 ).

З копії довідки від 12.01.2023 №24, виданої виконкомом Тульчинської міської ради старостою Кинашівського старостинського округу Тульчинської міської ради, встанволено, що ОСОБА_3 , 1941 р.н., дійсно проживає /без реєстрації / за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 67 т. 1).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_6 від 12.01.2023, судом встановлено, що ОСОБА_3 , 1941 р.н., фактично проживає (без реєстрації) в АДРЕСА_6 з квітня місяця 2022 року у будинку сестри ОСОБА_2 , 1954 р.н. та її чоловіка ОСОБА_31 1953р.н. (а.с. 68 т . 1).

Як вбачається з листа директора КНП «Тульчинська центральна лікарня Тульчинської міської ради», адресованого адвокату Кугутюку О.В., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради з 04.06.2022 по 21.06.2022, до лікаря-офтальмолога за медичною допомогою не зверталась (а.с. 73 т. 1).

Згідно копії медичної карти стаціонарного хворого №1379 ОСОБА_3 , знаходилась на лікуванні в КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради з 04.06.2022 по 21.06.2022 з діагнозом : гангрена правої ступні (а..с 74 т . 1),

З копії Реєстру вчинення нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (Тульчинська міська рада, с. Копіївка, с-ще Щурі, с-ще Гуральня) на 2021-2023 роки судом встановлено, що 01.11.2021 для ОСОБА_3 вчинено нотаріальну дію (посвідчено заповіт) (а.с. 117-118 т.1).

З копії заповіту від 01.11.2021, складеного у с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області, вбачається, що ОСОБА_3 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, попередньо ознайомлена із вимоги чинного законодавства щодо недійсності правочинів, в присутності свідків ОСОБА_32 , та ОСОБА_33 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «Все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». За станом здоров`я та похилим віком заповідача, на її особисте прохання та за її дорученням, після прочитання старостою Кинашівського старостинського округу Тульчинської міської ради, а також свідками вголос, даний правочин у присутності заповідача, підписано ОСОБА_8 . Свідки попереджені про необхідність дотримання таємниці заповіту. Текст заповіту прочитано свідками особисто. Заповіт посвідчено у присутності свідків та записано зі слів ОСОБА_3 старостою села Копіївка, с-ща гуральня, с-ща Щурі Тульчинської міської ради. Особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 11-13 (а.с. 120 т. 1).

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості позовних вимог, а також щодо того, чи підлягають вони задоволенню, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Правовідносини, які є предметом розгляду регулюються п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019, у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що "у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З огляду на викладене, враховуючи, що в ході судового розгляду з досліджених письмових доказів, пояснень відповідачки, свідків, знайшов підтвердження факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, що вони були рідними (неповнорідними по матері ОСОБА_6 ) братом та сестрою, суд вважає можливим встановити даний факт. При цьому, суд виходить із того, що від встанволення цього факту залежить виникнення права у позивача на спадкування після смерті сестри ОСОБА_3 та в інший спосіб підтвердити даний факт неможливо, оскільки встановлено, що в архівах органів державної реєстрації актів цивільного стану документи щодо народження ОСОБА_3 не збереглись. Також суд враховує, що даний факт підтвердила в судовому засдіанні і відповідачка ОСОБА_2 , яка є повнорідною сестрою позивача.

Тому в частині встановлення факту, що має юридичне значення, позов підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, то суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 та ст. 1234 ЦК України).

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав передним (стаття 1254 ЦК України).

Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (ст. 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено ст. 1247 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251, 1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту ст. 1257 ЦК України, недійсність заповіту повязується законодавцем із невідповідністю його волевиявлення його вільній волі, а порушення щодо форми та посвідчення заповіту мають наслідком його нікчемність. При цьому, відповідно до положень ч.2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину судом не вимагається.

Зміст законодавчої норми, викладеної у ст. 1257 ЦК України, у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у ст. 1247-1249, 1253 ЦК України.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту: письмова з нотаріальним посвідченням.

Проте допускаються й інші способи посвідчення заповіту, враховуючи численні обставини, які законодавець покладає в основному для можливості їх застосування.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що вони беруться до уваги як об`єктивні перешкоди для запрошення нотаріуса посвідчити заповіт.

Водночас наведені у зазначених вище статтях правові механізми доводять, що вони розраховані на те, щоб остання воля заповідача була виражена вільно і не виникло б жодного сумніву в цьому. Саме тому вони можуть бути віднесені до порядку посвідчення заповіту.

Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог ст. 1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування ( ст. 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у ч. 1-6 ст. 1252 ЦК України, з додержанням вимог ч. 7 цієї статті.

Так, згідно зі ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії як посвідчення заповітів (крім секретних).

При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, за змістом пункту 1.2. якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку № 3306/5 передбачено, щоперелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено ст. 37 Закону України «Про нотаріат».

У сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах; 6) видають свідоцтва про право на спадщину; 7) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з п.п. 2.1, 2.3 розділу ІІ Порядку № 3306/5 нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному ст. 43 Закону України «Про нотаріат». У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування.

Пунктами 1.4 розділу ІІІ Порядку № 3306/5 передбачено, що при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст. 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування.

Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача.

Позовна вимога ОСОБА_1 щодо недійсності оспорюваного заповіту обгрунтована саме порушеннями, як він вважає, форми заповіту, яка повязана із допущеннм грубих порушень діючого законодавства, оскільки заповіт підписаний не заповідачем ОСОБА_3 , а від її імені ОСОБА_4 , у звязку з вадами зору, не писемністю та похилим віком, що не відповідало дійсності.

Надаючи оцінку доводам позивача в сукупності та взаємозвязку з дослідженими доказами, виходячи із законодавчого регулювання порядку вчинення та посвідчення заповіту, суд вважає необхідним вказати на таке.

Дійсно, оспорюваний заповіт посвідчено не нотаріусом, а представником органу місцевого самоврядуванням - старостою Кинашівського старостинського округу за місцем фактичного проживання заповідача ОСОБА_3 на час його вчинення в с. Мазурівка Тульчинського району Вінницької області, яке входить до Тульчинської територіальної громади. Разом з тим, можливість та порядок такого посвідчення заповіту визначено та не заборонено законом. А староста, який посвідчив оспорюваний заповіт, був наділений відповідними повноваженнями, що встановлено в ході судового розгляду.

Крім того, суд доходить висновку, що з огляду на похилий вік заповідачки ОСОБА_3 (81 рік), посвідчення заповіту за місцем продживання, а не в нотаріуса, якого в с. Мазурівка немає, було виправданим та вона мала право на такий порядок вчинення та посвідчення заповіту. При цьому, встановлено, що ОСОБА_3 перенесла операцію з ампутації пальців правої ступні, а отже мала труднощі з пересуванням.

Безпідставні, на переконання суду, доводи позивача про те, що заповідачка могла самостійно підписати заповіт, оскільки ніяких вад зору в неї не було, оскільки, як убачається із заповіту, причиною для підписання його іншою особою стала не тільки вада зору, але й позилий вік та її неписеність, цих обставин під час судового розгляду не спростовано належними доказами.

Заповіт підписано іншою особою на прохання самої заповідачки, про що зазначено в ньому. При цьому зміст заповіту був прочитаний заповідачці та розяснений їй, що підтвердили в судовому засіданні, як свідки, так і ОСОБА_13 , яка підписала за неї заповіт. Особу ОСОБА_12 та свідків при посвідченні заповіту, їх дієздатність встановлено старостою Кинашівського старостинського округу. Свідки, при яких відбулось посвідчення заповіту, не були ані спадкоємцями ані членами сім`ї чи близькими родичами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні староста Кинашівського старостинського округу Процепко В.М., свідки, вказані в заповіті, підтвердили, що при посвідченні заповіту заповідачка ОСОБА_3 знаходилася при здоровому розумі та ясній пам`яті та повністю усвідомлювала значення своїх дій та вільно висловила свю волю на те, щоб належна їй земельна ділянка після її смерті перейшла до ОСОБА_34 .

Також суд вважає, що не є грубим порушенням, як на тому наполягали позивач та його представник, той факт, що в заповіті місцем його вчинення вказано с. Кинашів, а не с. Мазурівка, де фактично було його вчинено, адже як пояснив староста ОСОБА_21 , який посвідчив заповіт, це повязано із тим, що фактично юридична адреса Кинашівського старостинського округу знаходилась в с. Кинашів, до якого входить с. Мазурівка. Крім того, така неточність, на переконання суду, не впливає на волю заповідача щодо розпорядженням майном.

Усе вказане не впливає на форму правочину, волевиявлення заповідача і на ті вимоги про порядок його посвідчення, які визначені в ЦК України.

Тому підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним лише з підстави, що в ньому місцем його посвідчення вказано с. Кинашів замість с. Мазурівка, суд не вбачає. Адже в іншому випадку може буде знехтувана остання воля заповідача, яка, як було встановлено судом, була вільною.

Крім того, суд звертає увагу, що 01.11.2021 в такому ж саме порядку (за участі двох свідків, підписаний іншою особою за заповідачку ОСОБА_3 ) було вчинено заповіт на користь позивача ОСОБА_1 , і він не вважав таку форму посвідчення заповіту такою, що не відповідає закону та свідчить про недійсність заповіту.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч. 1 ст. 80 ЦПК України ).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ).

З огляду на викладене, оскільки позивачем не надано безспірних доказів на підтвердження недійсності чи нікчемності оспорюваного заповіту, не доведено факту складення оскаржуваного заповіту з порушенням норм щодо його форми та посвідчення, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині оскарження заповіту.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивака понесені ним судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн., які документально підтверджені (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1233, 1234, 1251-1257 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною (неповнорідною по матері ОСОБА_6 ) сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В частині визнання заповіту недійсним позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 РНОКПП: НОМЕР_7 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14.02.2025.

Суддя Л.А. Штифурко