КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 754/1505/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1527/2025Головуючий у суді першої інстанції - Зотько Т.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14лютого2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Чепенко Оленою Олександрівною, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні2024 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів, визначених судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2014, належним чином не виконує, аліменти не сплачує, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яка складає 33 770,00 грн., тому вимушена звернутись до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17.07.2024 позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини у загальному розмірі 33 770,00 грн.(т. 1 а.с. 193-197).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 17 196,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12.07.2013. В період шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31.04.2014 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700,00 грн., щомісячно, розмір яких за рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.11.2019, було збільшено до 2000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У подальшому, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, долучивши розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, здійснений державним виконавцем. Однак, відповідач не погоджується з такими твердженнями позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Зазначає, що сплату аліментів здійснював поштовими переказами з призначенням переказу «аліменти», які отримувала позивач, проте остання не повідомляє цього суду та виконавцю. За здійсненими ним підрахунками пеня за несвоєчасну сплату аліментів становить 17 196,00 грн. Вказує, що суд першої інстанції не врахував надані ним письмові докази щодо сплати ним аліментів. Також, судом при винесенні рішення, не враховано факт внесення державним виконавцем суми у розмірі 10 000,00 грн за жовтень 2023 року до загальної суми заборгованості, як докази часткової сплати аліментів. При цьому, вказує про те, що судом не враховано, а позивачем не вказано у розрахунку пені, частково виплачені відповідачем аліменти, що були нею отримані за вказаний період. Посилався на те, що суд першої інстанції не врахував пояснень відповідача в частині відмови державного виконавця внести суму сплачених ним аліментів до розрахунку заборгованості, посилаючись на необхідність рішення суду для здійснення перерахунку. Вказав, що навмисно не ухилявся від сплати аліментів, оскільки дуже любить свою доньку та від допомоги дитині не відмовляється, приймає участь у її вихованні. Проте, в силу особистих труднощів не завжди мав можливість своєчасно сплачувати аліменти. Зазначив, що наразі відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 26.07.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Копію апеляційної скарги з додатками та копії ухвал суду направлено на адресу позивача 05.08.2024.

08.08.2024 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначила, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в інтересах дитини. Вказала, що відповідач у апеляційній скарзі посилався на карантинні умови та воєнний стан, що унеможливлювало сплату ним аліментів, проте, вона, як матір дитини, перебувала у ідентичних умовах, що не завадило їй належним чином виконувати батьківські обов`язки та не чекати поліпшення майнового стану відповідача. Зазначила, що пеня нарахована за період липня 2018 року по грудень 2023 року. Відповідач погоджується із сумою пені, що складає 17 196,00 грн., проте до розрахунку включає період 2024 року, який не заявлявся нею, як період, за який нараховувалась пеня. Зазначила, що суми з наданих відповідачем чеків не співпадають з розрахунком відповідача. При цьому, відповідач визнає, що виконавчу службу не повідомляв про сплачені аліменти та не оскаржував суму заборгованості, що є підтвердженням його вини та права на стягнення пені. ОСОБА_1 не надано належних до допустимих доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені. Розрахунок заборгованості державним виконавцем зроблено на підставі обґрунтованих та не спростованих боржником даних та у державного виконавця не було законних підстав брати до уваги при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів суми вказані відповідачем. Доказів того, що відповідач звертався до виконавчої служби із заявою про перерахунок заборгованості, матеріали справи не містять. Вказала, що апелянт просить переоцінити докази, що є недопустимим.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається зматеріалів справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12.07.2013.

В період шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31.04.2014 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 були стягнуті аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.04.2014 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700,00 грн. щомісячно.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Мироненко Н.М. від 12.03.2015 відкрито виконавче провадження № 46808596з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 755/7132/14-ц від 11.06.2014.

Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 13.11.2019 збільшив розмір аліментів, який стягувався з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 2 000, 00 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення (22.12.2019) і до повноліття дитини.

На підставі вищевказаного рішення видано виконавчий лист №754/12508/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

04.05.2023 державним виконавцем ухвалено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.01.2024 у ВП № 46808596, вбачається, що за період з липня 2018 року по грудень 2023 року, на момент звернення позивача із вимогами про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_7 , на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складала92700,00 грн. (т. 1 а.с. 34-35).

Станом на 15.02.2024 заборгованість ОСОБА_1 у ВП № 46808596 зі сплати аліментів складала 47 200,00 грн. (т. 1 а.с. 21-22).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтересиу спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, якийне суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьківвід виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуютьсяу частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліментиза рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконуєдо моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утвориласяз незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`їта родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положенняЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявностіїї вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Судуу складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідноз частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити йоговід сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язкуіз його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністюабо частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може,за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

У цій справі встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31.04.2014, а в подальшому на підставі рішення Деснянського районного суд м. Києва від 13.11.2019 має сплачувати на користь ОСОБА_2 аліментина утримання їх доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, позивачка посилалася на те, що відповідач має борг зі сплати аліментів та за період з 01.07.2018 по 31.12.2023 аліменти не сплачував, відтак за несвоєчасну сплату аліментів має сплатити неустойку (пеню).

Відповідач на спростування зазначених доводів у апеляційній скарзі, посилався на те, щоаліменти сплачував через Укрпошту, а позивач їх отримувала, про що надавав до судуквитанції про здійснення поштових переказів із приміткою «аліменти». Водночас визнає, що аліменти сплачував нерегулярно та не на рахунок державної виконавчої служби, державному виконавцю квитанцій не подавав. Розрахунки заборгованості, складені державним виконавцем не оскаржував.

Пунктом 3 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначено, що у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

З матеріалів виконавчого провадження, які наявні у матеріалах справи, вбачається, що подані відповідачем квитанцій про сплату аліментів за спірний період були відсутні в матеріалах виконавчого провадження на момент виникнення заборгованості, а саме: у період з 01.07.2018 по 31.12.2023, щоб надавало можливість державному виконавцю урахувати здійснені боржником платежі. При цьому, такі квитанції останній надав державному виконавцю лише у лютому 2024 року, після пред`явлення позову про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами, складені старшим державним виконавцем Дєдовою-Осипенко В.Ю. та наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості, а також не спростував розрахунку пені за прострочення спати аліментів, наданий позивачкою.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги наданий ОСОБА_1 розрахунок пені, наведений в апеляційній скарзі, оскільки розрахунок пені не містить розрахунків за всі періоди виникнення заборгованості, а включає в себе відомості про сплату ним аліментів. Водночас, розрахунок пені здійснюється на основі розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем. Разом з тим, розрахунки заборгованості, складені державним виконавцем відповідач не оскаржував, відтак розрахунки, наведені у розрахунку пені, судом до уваги не приймаються.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на те, що відповідач тривалий час не мав постійного доходу у зв`язку з втратою роботи, має на утриманні батьків та дружину, а також на його майновий стан вплинула пандемія та воєнний стан в України, оскільки такі обставини не є самостійними підставами для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів.Звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань по сплаті аліментів можливе у тому випадку, коли заборгованість виникла з незалежних, поважних причин, які в кожному конкретному випадку оцінюються судом з огляду на обставини справи. Наведені апелянтом доводи про неможливість сплати ним аліментівне підтверджені належними та допустимими доказами та не виключають вини останнього у виникненні заборгованості.

Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що останній брав участь у вихованні доньки, надавав матеріальну допомогу, купував необхідні речі та по мірі можливостей сплачував аліменти, колегія суддів зазначає про те, що такі дії батька є прямим обов`язком щодо виконання батьківських обов`язків, що не виключає вини платника аліментів у разі несистематичної сплати аліментних платежів. Аліменти - це періодичні платежі, які платник аліментів має здійснювати щомісячно, відтак порушення періодів сплати аліментів породжує право стягувача аліментів звертатися із вимогами про стягнення неустойки(пені) за несвоєчасну сплату періодичних платежів. Варто відзначити, що одноразова сплата аліментів у великому розмірі, себто за певний період одним платежем, не виключає відповідальності платника аліментів, оскільки останній має здійснювати такі платежі періодично, у даному випадку - щомісячно.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, оскільки не встановив підстав для виключення вини платника аліментів, з чим погоджується апеляційний суд.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із її поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Чепенко Оленою Олександрівною -залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова