Номер провадження: 22-ц/813/1680/25
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Управління служби безпеки України в Одеській області

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди завданої протиправною бездіяльністю,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому просив стягнути з відповідача служби безпеки України в Одеській області на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 378 550 гривень, яка складається з:

- моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Управління Служби безпеки України в Одеській області , що встановлено судовим рішенням від 20.09.2022 року по адміністративній справі №420/21515/21 (набрало законної сили 20.04.2023р.), яка полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного йому грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016; з 18.12.2017 по 01.03.2018; з 01.03.2018 року по 02.06.2020; допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік в розмірі 247 900 грн;

- моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у не своєчасному нарахуванні та виплаті йому належного грошового забезпечення та терміну на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 року по 20.04.2023 рік в розмірі 130 650 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду у адміністративній справі № 420/21515/21 від 20 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року, за його позовом до Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України у Одеській області, встановлені обставини протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати йому належного грошового забезпечення за певні періоди та зобов`язано вчинити дії з нарахування та виплати належних йому сум.

Загальний строк не виплати належного йому грошового забезпечення як полковнику під час проходження кадрової військової служби в Службі безпеки України за період 2015-2020р. склав 36 місяців 28 днів, з них 23 місяця 15 днів наказом начальника УСБУ в Одеській області від 18.06.2018 №307/ДСК він виконував окремі функціональних обов`язки в секторі архівного забезпечення Управління.

Позивач зазначає, що вказаною протиправною бездіяльністю відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінує у вказаному вище розмірі, яка виразилась у погіршенні його психологічного стану, зміні звичайного укладу і рівні його життя, обмеженні оптимальної для його індивідуальних можливостей життєвої активності і на соціальному (побутова діяльність та професійна зайнятість) і на психологічному рівнях (емоційний стан), оскільки на шляху життєвої самореалізації та поза його волевиявленням виникли надлишкові перешкоди у вигляді негативних змін у стані здоров`я та необхідності лікування, що обумовили та стали підтримувати в нього психологічно руйнівні (такі, що спричиняють страждання) переживання, що, загалом, визначає особливості соціально-психологічного контексту його життєвих подій внаслідок не отримання ним належного грошового забезпечення за виконану роботу, як психотравму, яка уражає його особистість, порушує його майнові права.

Крім того, на тлі невеликих заробітків дружини, позивач відчував сильну фрустрацію і впевненість, що всі навколо вважають його неповноцінною людиною. Одним з найболючіших аспектів проблеми «скромних» заробітків чоловіка є руйнування стереотипу про нормальну сім`ю. Жінка не відчуває себе захищеною і втрачає повагу до чоловіка, а чоловік відчуває хронічний стрес через уражене самолюбство. Вказана ситуація провокувала в родині серйозні конфлікти та зрештою призвела до розірвання шлюбу 22.12.2020 року.

Позивач також зазначає, що тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, розчарування в діяльності органів СБУ, що створює додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з держави Україна в особі Управління Служби безпеки України у Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, в розмірі 50 000 грн. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення психологічної експертизи в сумі 23500 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходячи з понесених позивачем морально - психологічних хвилювань, порушення звичного укладу його життя, витраченого часу та зусиль, необхідних для відновлення свого попереднього стану, звернення до суду за захистом своїх порушених прав, дійшов висновку, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з Держави на його користь у якості компенсації моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Управління служби безпеки України в Одеській області, звернулось до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 судом у тексті оскаржуваного рішення не зазначено, яким доказам суд надав оцінку, ухвалюючи у справі таке рішення та встановлюючи елементи підстав цивільно-правової відповідальності.

Судом не враховано, що у період з 13.12.2015 по 15.12.2017 року у позивача склалися складні життєві обставини, що цілком могло спричинити погіршення його психологічного стану та здоров`я не з вини відповідача. Само ж по собі допущене порушення трудових прав позивача не є належною підставою для тверджень про моральні страждання останнього.

Урахований же судом першої інстанції висновок експерта, не є конкретним та не в повній мірі стосується предмету спору.

Крім того скаржник зауважує, що задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд в порушення частини 2 статті 141 ЦПК України, повністю стягнув з відповідача витрати за проведення психологічної експертизи в сумі 23500 грн без належного їх пропорційного розподілу в залежності від розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 , просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника скаржника Управління служби безпеки України в Одеській області Осадчого А.В. за доводами апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_1 який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не у повній мірі, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних (надалі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Згідно зі статтею 23 ЦК України право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя, четверта статті 23 ЦК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі N 344/1861/18.

У постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі N 487/6970/20 (провадження N 61-1132св22), від 24 січня 2024 року у справі N 755/3443/21 (провадження N 61-11295св23) зазначено, що: "зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи".

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок протиправної бездіяльності Управління Служби безпеки України у Одеській області, яка встановлена судовим рішенням від 20 вересня 2022 року по адміністративній справі № 420/21515/21, і полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного йому грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016; з 18.12.2017 по 01.03.2018; з 01.03.2018 по 02.06.2020 роки, а також допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 рік, тобто належних йому грошових сум, що призвело до психологічних страждань вподовж тривалого часу, емоційних переживань, порушення звичного укладу його життя, необхідності витрачати час та додавати відповідних зусиль для відновлення свого порушеного права у трудовій сфері, зокрема звертатись до суду з відповідним позовом, чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 378 550 грн.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року по справі № 420/21515/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність останнього, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 02.06.2020 року, допомоги на оздоровлення за 2019 та 2020 роки, матеріальної допомоги за 2019-2020 рік, грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 рік та з 18.12.2017 по 01.03.2018 рік та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальну допомогу та компенсацію втрати частини доходу за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2026 рік та з 18.12.2017 по 01.03.2018 рік.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено обставини, зокрема щодо перебування сторін у трудових відносинах в період з 31.03.1999 по 02.06.2020 року та порушення прав позивача ОСОБА_1 у трудовій сфері, протиправною бездіяльністю Управління Служби безпеки України у Одеській області, що виразилась у несвоєчасному нарахуванні та виплаті позивачу належного йому грошового забезпечення за певні періоди.

Також, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року по справі № 420/13347/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби Безпеки України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з нарахованих: грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; з допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та з матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки; з компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018.

Зобов`язано Управління Служби Безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з нарахованих: грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; з допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та з матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки; з компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018.

Відповідно до Висновку експерта № 687 за результатами проведення судової психіатричної експертизи від 20 жовтня 2023 року:

1. У ОСОБА_1 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на активне соціальне функціонування його як особистості та виникли в результаті обставин, що досліджуються за матеріалами цивільної справи (втрата фінансових можливостей в ситуації несвоєчасної виплати належного йому грошового забезпечення за досліджуваний період).

2. Ситуація, що досліджується за матеріалами цивільної справи (втрата фінансових можливостей ОСОБА_1 в ситуації несвоєчасної виплати належного йому грошового забезпечення за досліджуваний період, та подальші наслідки події) є психотравмувальною для ОСОБА_1 .

3. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, яка досліджувалась за матеріалами цивільної справи.

4. Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених підекспертному, становить 300 000 гривень.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем підстав позову, завдання йому моральної шкоди у зв`язку з незаконною бездіяльністю відповідача, яка виразилась у невиплаті належних йому грошових сум, що призвело до порушення його трудових прав.

При цьому, колегія суддів, відхиляючи доводи скаржника про те, що само ж по собі допущене відповідачем порушення прав позивача не є належною підставою для твердження про моральні страждання останнього, зауважує, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин.

Щодо розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, виходить з такого.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №344/15323/16-ц (провадження №61-4862св22).

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.85 у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року по справі № 201/10234/20,суд виснував, що заява про відшкодування моральної шкоди розглядається тільки судом з урахуванням фактичних обставин щодо наявності моральної шкоди в межах, встановлених саме цивільним законодавством, з дослідженням доказів, у тому числі висновків експертизи. Такі процесуальні дії суду притаманні змагальному процесу, яким є за чинними на цей час процесуальними кодексами саме позовне провадження.

Відтак суд визначає розмір моральної шкоди самостійно, виходячи із внутрішнього переконання на підставі оцінки наявних в матеріалах справи доказів і обставин справи, а також систематичності незаконних дій відповідача, кожний випадок яких позивач був змушений оскаржувати в судовому порядку, що потребувало від нього додаткових зусиль.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При цьому певним орієнтиром у визначенні розміру відшкодування моральної шкоди за порушення конвенційного права можуть бути рішення ЄСПЛ у відповідних справах.

Колегія суддів також ураховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом враховано обставини, що встановлені вказаним вище судовим рішенням, яке є чинним, зокрема щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті належного позивачу ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також висновок експерта №687 від 23 жовтня 2023 року, і виходячи з характеру та обсягу душевних страждань позивача, яких він зазнав через порушення його прав та інтересів у сфері трудових відносин, а саме у зв`язку з невиплатою належних йому грошових сум, дійшов правильного висновку, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з відповідача на користь позивача у якості компенсації моральної шкоди 50 000 гривень.

Вказане, спростовує доводи апеляційної скарги про те, що судом у тексті оскаржуваного рішення не зазначено, яким доказам суд надав оцінку, ухвалюючи у справі таке рішення та встановлюючи елементи підстав цивільно-правової відповідальності.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково вирішено питання стосовно відшкодування у повному обсязі судових витрат понесених позивачем, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , що становить 13 відсотків (50 000*100 : 378 550) від їх загального розміру, то стягненню із відповідача підлягають судові витрати, які пов`язані із проведенням експертизи, лише у розмірі 3 103 грн (23 500*100 : 13).

Вказане залишилось поза увагою суду, і задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд помилково поклав судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи, на відповідача у повному обсязі у сумі 23 500 грн.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.ч.2,4 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду в частині вирішення питання щодо судових витрат понесених позивачем за проведення психологічної експертизи потрібно змінити, зменшивши розмір стягнутих з відповідача цих судових витрат з 23 500 грн до 3 103 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374,376,381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Управління служби безпеки України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з Управління Служби безпеки України у Одеській області на користь ОСОБА_1 судових витрат за проведення психологічної експертизи з 23 500 грн до 3 103 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено20 січня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова