Справа № 646/4438/16-ц
№ провадження 2/646/322/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Клімової С.В.,

при секретарі - Герко Є.В.,

за участю: представника позивача Іванченко Н.В.,

представника відповідача - Князєва В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору.

Справа перебувала в провадженні суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова Нікуліної Л.П., Єжова В.А., Теслікової І.І..

На підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м. Харкова № 02-13/29 від 09.02.23 відповідно до п.п. 2.3.50 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 646/4438/16-ц та за його результатами головуючим у справі визначено суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова Клімову С.В..

25.08.2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0 від 15.09.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 39 231,63 доларів США та пеню в розмірі 25 201,57 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 15.09.2008 року, відповідно до умов якого він надав відповідачу кредиту у сумі 45 917,00 доларів США, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати наданий кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 595,00 доларів США з поверненням кредиту в строк до 15.09.2022 року. За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 13,00 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у подвійному розмірі. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийняті порука ОСОБА_1 згідно договору поруки № 228930 від 15.09.2008 року, а також порука ОСОБА_2 згідно договору поруки № 228931 від 15.09.2008 року. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит.

Відповідач взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту, належним чином не виконав, в результаті чого заборгованість за даним кредитним договором № 0 від 15.09.2008 рокустаном на 10.08.2015 року складає: по кредиту та процентам у розмірі 39231,63 доларів США та по пені у розмірі 25 201,57 гривень.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку не повернута заборгованість по кредиту позивач звернувся до суду з наступним позовом.

Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати у сумі 3 654,00 грн, сплачені ним при подачі позову до суду.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просив визнати недійсним договір споживчого кредиту № 0 від 15.09.2008 року недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що при укладанні кредитного договору ПАТ «УкрСиббанк» не роз`яснив йому у письмовій формі про положення Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, кредитний договір суперечить ряду норм чинного законодавства, у зв`язку з чим вважав його недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України. Також позивач зазначив, що Банк не виконав вимоги закону щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, у зв`язку чим він був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні наслідки, що можуть настати. Крім того, всупереч вимогам ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, у кредитному договору № 0 позивачем не були отримані особливі істотні умови (предмет і сума), встановлені п. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також банком не біло відкрито банківського рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів, що є введенням його в оману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті.

26.05.2016 року відповідачем було подано заяву про зміну підстав зустрічної позовної заяви з якої вбачається, що відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. Крім того, позивач має право шляхом подачі письмової заяви змінити підставу або предмет позову. Користуючись цим правом вважаю за необхідне змінити підстави позову, які були заявлені у зустрічній позовній заяві, про визнання договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.09.2008 р. недійсним, та керуючись ст. 27 ЦПК України заявити додаткові факти щодо обґрунтування своїх позовних вимог. Підставою для звернення з зустрічною позовною заявою до суду стало те, що Банком було допущене істотне порушення законодавства, що регулює право та порядок надання банками фізичним особам кредитів у іноземній валюті. За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положення договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.09.2008 р. суперечать законодавству України, що регулює операційну діяльність банків. З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2008 року між «Банком» та ОСОБА_3 був укладений Договір № 0 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.2.1 Договору сума кредиту, зазначеного в цьому Договорі - 45917,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 222789,28 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору. 3 цього договору вбачається, що відповідно до п.1.2.6 Договору, цільове призначення кредиту - кредит у розміру надається Позичальнику для його особистих потреб, а саме: придбання нерухомого майна в м. Харкові. З цього договору вбачається, що відповідно до п. 1.2.5 Договору Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника ОСОБА_3 № НОМЕР_1 у Банку. Тобто, банк відкриває поточний рахунок НОМЕР_2 Позичальнику ОСОБА_3 в доларах США і зараховує на цей рахунок 45917 доларів США. Але, таке положення договору суперечить вимогам законодавства України, а саме вимогам Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою правління НБУ №492 від 12.11.2003 року та зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003 р. №1172/8493. З документів, що надано позивачем ПАТ «УкрСиббанк» до суду не вбачається, що Банк діяв у відповідності з вказаною Інструкцією і відповідно до Додатку №5 до вказаної Інструкції, і надав суду докази, що Позивач ОСОБА_3 підписав заяву на відкриття поточного рахунку у гривні чи іноземній валюті.

Також, з документів, що надано позивачем ПАТ «УкрСиббанк» до суду не вбачається, що Банк діяв у відповідності з вказаною Інструкцією і відповідно до Додатку №5 до вказаної Інструкції, і надав суду докази, що Позивач ОСОБА_3 , у відповідності до вимог п.6.1 вказаної Інструкції, між ОСОБА_3 та представником АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір банківського рахунку і ОСОБА_3 було відкрито в АКІБ «УкрСиббанк» поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Крім того, згідно з вимогами Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (зі змінами), затвердженої Постановою правління НБУ №492 від 12.11.2003 року та зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003 р. №1172/8493, а саме, відповідно до пункту 6.1 глави 6 (порядок відкриття поточних рахунків фізичним особам) Банк зобов`язаний укласти з ОСОБА_3 договір банківського рахунку та відкрити ОСОБА_3 банківський рахунок у такому порядку: рахунок відкривається на підставі поданої Клієнтом заяви встановленої форми про відкриття рахунку та інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України; рахунок відкривається для зберігання грошей Клієнта та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів, враховуючи режим використання такого рахунку, відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України; відкриття Клієнту рахунку в іноземній валюті здійснюється тільки за умови попереднього відкриття ним у Банку поточного рахунку в національній валюті, зокрема, для здійснення Клієнтом операцій з оплати послуг Банку згідно його діючих тарифів. При відкритті рахунку Клієнт у заяві про відкриття рахунку визначає вид та валюту рахунку.

За таких обставин, та приймаючи до уваги приписи названої Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» посадові особи Банку мали законне право відкрити клієнту - ОСОБА_4 рахунок в іноземній валюті, та зарахувати на цей рахунок долари США лише за умови попереднього відкриття Клієнтом у Банку поточного рахунку в національній валюті.

Але, при цьому, порядок відкриття фізичним особам нового поточного рахунку в одному і тому ж банку міститься у п.6.4 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (зі змінами), затвердженої постановою правління НБУ №492 від 12.11.2003 року. Крім того, згідно до п.7.12 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (зі змінами), затвердженої постановою правління НБУ №492 від 12.11.2003 року ( в редакції від 02.02.2008 року) встановлено вичерпний перелік підстав про зарахування іноземної валюти на поточні рахунки фізичних осіб в іноземній валюті.

Таким чином, цілком очевидно, що наведена Інструкція не передбачає зарахування на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб-резидентів валютні кошти, надані як споживчий кредит.

За таких обставин, п.1.2.5. договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.09.2008 р., а саме положення про зарахування іноземної валюти - 45917 доларів США на поточний рахунок, як кредитні кошти для фізичної особи резидента, суперечать наведеному законодавству України.

Крім того положення п. 1.2.4. договору №0 від 15.09.2008 р. про фактичне надання ОСОБА_3 готівки в іноземній валюті, як споживчого кредиту, суперечать наведеному законодавству України, що робить такий кредитний договір недійсним.

З тексту договору споживчого кредиту №0 від 15.09.2008 р. вбачається, що відповідно до п. 1.2.11. для повернення суми кредиту, сплати відсотків, та інших грошевих платежів Позичальника ОСОБА_3 банк відкриває Позичальнику ОСОБА_3 рахунок № № НОМЕР_3 в АКІБ «УкрСиббанк», код Банку (МФО) 351005.

Але, згідно до Інструкції «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України» (зі змінами), затвердженої Постановою правління НБУ №208 від 17.06.2004 р., яка встановлює порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку в банках України, рахунок № НОМЕР_3 - є транзитним рахунком за іншими розрахунками. Вказаний рахунок відноситься до Класу 3 Плану рахунків в якому відображаються операції з цінними паперами та інші активи і зобов`язання. Зазначений рахунок є аналітичним рахунком банку, призначеним для обліку сум за іншими розрахунками для подальшого зарахування на рахунки банку або рахунки клієнтів. На рахунок № НОМЕР_3 не можуть зараховуватися суми погашення заборгованості по довгострокових іпотечних кредитах, які надано фізичним особам-резидентам, а тим більше не можуть зараховуватися суми в іноземній валюті.

Відповідно до вищезазначеної Інструкції суми погашення заборгованості по короткострокових та довгострокових іпотечних кредитах, які надано фізичним особам проводяться по рахунках класу 2233... «Іпотечні кредити, що надані фізичним особам». Згідно з вимогами Інструкції "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України', рахунок класу 2233... «Довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам», призначений для обліку довгострокових іпотечних кредитів, що надані фізичним особам. За дебетом рахунку: проводяться суми наданих кредитів. За кредитом рахунку: проводяться суми погашення заборгованості; суми заборгованості, що перераховані на відповідні рахунки простроченої та сумнівної заборгованості.

Таким чином, з документів, що надано позивачем ПАТ «УкрСиббанк» до суду не вбачається, що Банк уклав Договір на обслуговування рахунку № НОМЕР_3 між АКІБ УкрСиббанк» та Позичальником - ОСОБА_3 .

З позовної заяви Банку та доданих до неї документів вбачається, що Банк стверджує, що 15.09.2008 року Банк фактично зарахував ОСОБА_3 грошові кошти, а саме 45917 доларів США на особистий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 . З позовної заяви Банку та доданих до неї документів ( Копія виписки за особовим рахунком Відповідача ОСОБА_3 на 15.09.2008 р.) також вбачається, що Банк стверджує, що 15.09.2008 року Банк фактично видав з поточного рахунку № № НОМЕР_1 фізичної особи ОСОБА_3 грошові кошти, а саме 45917 доларів США на поточний рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 .

З матеріалів справи та доданих до позову документів - Договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.09.2008 р. вбачається, що відповідно до пункту 1.2.11 Договору про надання споживчого кредиту №0 від 15.09.2008 р. передбачено, що позичальник повертає суму кредиту і сплачує плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок Банку, а саме: на рахунок № НОМЕР_3 в АКІБ «УкрСиббанк», код Банку (МФО) 351005. Але головне в тому, що рахунку № НОМЕР_3 не вбачається, що іноземна валюта, яку ОСОБА_5 повертав до банку, як повернення кредитних коштів, та як проценти за використання валютного кредиту, а саме долари США, з транзитного рахунку № № НОМЕР_3 зараховувалися на особистий рахунок ОСОБА_3 . Це дає підстави вважати, що вказаний рахунок не є рахунком клієнта ОСОБА_3 .

Крім того, з матеріалів, що надані Банком до суду не вбачається що Банк надав суду докази, що позивач ОСОБА_3 писав заяву до Банку про відкриття йому банківського рахунку у гривнях та банківського рахунку у доларах США, а також з матеріалів справи не вбачається, що на підставі цих заяв між ОСОБА_3 та Банком укладався договір банківського рахунку у гривнях та у доларах США.

За таких обставин поточний рахунок № НОМЕР_1 міг бути відкритий Банком на ім`я ОСОБА_3 лише в національній валюті України, і ніяк не міг бути відкритий Банком в іноземній валюті. Посадовими Банку не було дотримано вимог закону, а саме п.1.18 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (зі змінами), затвердженої постановою правління НБУ №492 від 12.11.2003 р. та зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003 р. №1172/8493, в якій зазначено, що у разі відкриття поточного рахунку клієнту в його заяві уповноважений працівник банку зазначає дату відкриття та номер рахунку і здійснює перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, і контролює правильність присвоєння номера рахунку клієнта та його відповідність внутрішньому плану рахунків банку.

Позивач за первісним позовом надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву в якому вказав, що вважає зустрічну позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, що не свідчить про порушення прав та інтересів позичальника ОСОБА_3 та не свідчить про необхідність їх захисту чи поновлення судом, виходячи із нижчевикладеного.

Позивачем не доведено тих обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним.

В позовній заяві ОСОБА_3 наполягає, що Кредитний договір не містить низки необхідних істотних умов, не в повній мірі відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а сума кредиту не була належним чином отримана Позичальником, однак дані твердження спростовуються обставинами спірних правовідносин.Так ОСОБА_3 не доведено наявності підстав недійсності оспорюваного ним правочину, що визначені положеннями ст.215 ЦК України. ОСОБА_3 визнається, що 15.09.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є AT «УКРСИББАНК», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, в якому зазначено суму наданого кредиту (п. 1.2.1), строк кредитування (п. 1.2.4, 1.2.8), процентна ставка за кредитом (п.1.2.9), розмір ануїтетного платежу (п. 1.2.10), спосіб надання кредиту (п. 1.2.5) та інші умови. Оспорюваний Кредитний договір підписаний сторонами, які досягай згоди з усіх вищевказаних та інших (в тому числі істотних) умов договору, при цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; Банк надав ОСОБА_3 всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.При цьому ОСОБА_3 з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до обраного ним банку, при укладенні договору про надання споживчого кредиту ознайомився з його умовами та мав можливість не погодитись або відмовитись від укладення договору. Підписанням Кредитного договору ОСОБА_3 підтвердив, що він повністю розуміє всі його умови, свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними (положення п.3.1 укладеного договору про надання споживчого кредиту). Також в п.3.1 договору зазначено, що Позичальник підписанням даного Договору отримав інформаційний лист відповідно до чинного законодавства України.

Так, укладаючи Кредитний договір ОСОБА_3 був ознайомлений з усіма його істотними умовами, про що свідчить його підпис на кожній сторінці правочину. При цьому, будь-яких застережень з його боку стосовно того, що він не згоден пунктом договору зроблено не було, тобто всі пункти на той час його повністю влаштовували. Окрім того, Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього.

В положенні п.1.2.5 Кредитного договору сторони погодили, що кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника у Банку. До позовної заяви Банку додано виписку за поточним рахунком позичальника ОСОБА_3 у Банку. Даною випискою підтверджено, що 15.09.2008 року на поточний рахунок Позичальника ОСОБА_3 у Банку було зараховано суму коштів в розмірі 45 917,00 доларів США. Даний поточний рахунок у доларах США було відкрито позичальником ОСОБА_3 у АТ«УКРСИББАНК».

Таким чином, наявними у матеріалах цієї цивільної справи даними (доказами) належним чином підтверджується факт надання Банком та отримання Позичальником кредитних коштів в розмірі 45 917,00 доларів США.

Стосовно виконання умов оскаржуваного Кредитного договору з боку ОСОБА_3 протягом тривалого строку та засад добросовісності дій особи в цивільних відносинах.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При вирішенні спору слід враховувати доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що дії Позивача щодо визнання недійсними Кредитного договору з вищевказаних підстав більш, ніж через 7 років з дати вчинення оскаржуваного правочину суперечить його попередній поведінці (яка була направлення на визнання умов Кредитного договору та його виконання) і свідчать про недобросовісність таких дій.

Подачу ж ОСОБА_3 позову про оскарження Кредитного договору, що є предметом розгляду в межах даної цивільної справи, можна кваліфікувати як спробу уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання умов даного договору, про що свідчать її безпідставні позовні вимоги до Банку та те, що позиція Позичальника у його зустрічному позові зводиться до того, що Кредитний договір є несправедливим та незрозумілим, а Банк ввів Позичальника в оману та порушив закон, оскільки Банк вимагає від Позичальника сплати заборгованості за кредитом, яким Позичальник протягом багатьох років користувалась, втім виявилась неспроможною в повному обсязі належним чином виконати умови кредитування.

Враховуючи наведене, АТ «УКРСИББАНК» вважає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

У грудні 2017 року набрав чинності ЦПК України у новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.08.2015 року відкрито провадження по справі ( суддя Нікуліна Л.П.).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2015 року первісний позов було задоволено, зустрічний позов залишено без задоволення ( суддя Нікуліна Л.П.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.04.2016 року скасовано заочне рішення по справі ( суддя Єжов В.А.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.04.2017 року витребувано докази по справі ( суддя Єжов В.А.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.06.2017 року зупинено провадження по справі, у зв`язку зі смертю відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ( суддя Єжов В.А.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.05.2018 року поновлено провадження по справі ( суддя Єжов В.А.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.01.2021 року витребувано докази по справі ( суддя Єжов В.А.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.11.2021 року справу прийнято в провадження судді Теслікової І.І. ( суддя Теслікова І.І.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.12.2021 року у задоволенні клопотань представника позивача за первинним позовом ПАТ «УкрСиббанк» про витребування доказів відмовлено. У справі замінено первісного відповідача за первинним позовом та первісного позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на його правонаступника (спадкоємця) ОСОБА_1 ( суддя Теслікова І.І.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.02.2023 року справу прийнято та відкрито провадження по справі ( суддя Клімова С.В.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.09.2023 року витребувано докази по справі ( суддя Клімова С.В.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.03.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду ( суддя Клімова С.В.).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.08.2024 року вирішено питання по розгляд справи в режимі відео конференції ( суддя Клімова С.В.).

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримав вимоги первісної позовної заяви та просив суд її задовольнити надавши пояснення аналогічні первісному позову. У задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити надавши пояснення аналогічні відзиву.

У судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом підтримав вимоги зустрічної позовної заяви та просив суд її задовольнити надавши пояснення аналогічні зустрічному позову. У задоволенні первісного позову просив суд відмовити.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Так судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що 15.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 (а.с. 16-19 т.1).

Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «УкрСиббанк» надав відповідачу кредит у сумі 45917,00 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, який в свою чергу зобов`язався щомісячно повертати наданий кредит шляхом сплати ануїтет них платежів у розмірі 595,00 доларів США 15-числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 15.09.2022 року.

За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 13,00 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк к подвійному розмірі. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку та сплачуються щомісячно у порядку, передбаченому п. 1.3 Правил.

Згідно п. 4.1 Правил, за порушення термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит відповідач сплачує позивачу додаткову пеню в розмірі подвійної облікової ставки НЮУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, розрахованої на кожний день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по кредитному договору 15.09.2008 року був укладений договір поруки № 228930 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також договір поруки № 228931 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , які поручились перед банком за виконання ОСОБА_3 всіх зобов`язань за кредитом (а.с. 23-25, 26-28 т.1).

25.06.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» була направлено на адресу відповідачів вимогу про необхідність усунення порушень кредитного договору, але до теперішнього часу порушення не усунуті (а.с. 29-36 т.1)

Станом на 10.08.2015 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 15.09.2008 року складає: по кредиту та процентам у розмірі 39231,63 доларів США та по пені у розмірі 25201,57 гривень, з яких: 35301,86 доларів США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2232,32 доларів США за строк з 17.11.2014 року по 10.08.2015 року; 3929,77 доларів США прострочена заборгованість за процентами за строк з 15.10.2014 року по 15.07.2015 року; 9082,78 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 16.11.2014 року по 10.08.2015 року; 16118,79 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 16.11.2014 року по 10.08.2015 року (а.с. 48-57 т.1).

З наданих представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом квитанцій, вбачається, що ОСОБА_3 за період з 15.10.2008 року по 11.09.2014 року було здійснено ряд платежів на рахунки: НОМЕР_4 отримувач АКІБ « Укрсиббанк» призначення погашення кредиторської заборгованості; 1501 отримувач ОСОБА_3 призначення зарахування на рахунок; НОМЕР_3 отримувач ПАТ « Укрсиббанк» призначення погашення кредиторської заборгованості; 3832 отримувач АТ « Укрсиббанк» призначення погашення кредиторської заборгованості ( а.с. 26-62 т.2).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 08.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 149 т.2).

З реєстру кредитних угод, щодо яких виконавець надає послуги, спрямовані на сприяння погашенню заборгованості за Договором про надання послуг № 3 від 26 вересня 2012 року, датованого 25.08.2015 р. укладеного між ПАТ« Укрсиббанк» та АО « СК ГРУПП» вбачається, що виконавцем в особі Керуючого партнера Соловйової О.О., яка діє на підставі Статуту, спрямовані на сприяння погашенню заборгованості в тому числі ОСОБА_3 , номер кредитного договору - 0, програма кредитування Іпотек.Жит.Станд., валюта договору USD, загальний борг -32 832,79, прострочений ОБ 2 469,07, прострочені % - 4 336,21 ( а. с. 209 т.2).

Між ПАТ« Укрсиббанк» та АО « СК ГРУПП» 26.09.2012 року було укладено договір про надання послуг № 3, що підтверджується вказаним договором (а.с.221-226 т. 2).

Також було укладено додаткову угоду № 2 до вказаного вище договору від 26.09.2013 року, яким було продовжено строк дії договору до 26.09.2014 року ( а.с. 227 т.2).

Також було укладено додаткову угоду № 02/01 до вказаного вище договору від 02.01.2018 року, яким було продовжено строк дії договору до 02.01.2019 року ( а.с. 228 т.2).

Між АТ« Укрсиббанк» та ТОВ « Спеціалізована компанія «Фарес»» 01.08.2019 року було укладено договір про надання послуг № 01/08/1, що підтверджується вказаним договором (а.с.6-8 т. 3).

З реєстру кредитних угод, щодо яких виконавець надає послуги, спрямовані на сприяння погашенню заборгованості за Договором про надання послуг № 01/08/1 від 01 серпня 2019 року, датованого 29.11.2019 р. укладеного між АТ« Укрсиббанк» та ТОВ « Спеціалізована компанія «Фарес»» вбачається, що виконавцем в особі директора товариства Берехівською О.А., яка діє на підставі статуту та замовником АТ « Укрсиббанк» узгоджено вказану форму реєстру кредитних угод, щодо яких виконавцем припинено надання послуг спрямованих на сприяння погашенню заборгованості в тому числі ОСОБА_3 , номер кредитного договору - 0, програма кредитування Іпотек.Жит.Станд., валюта договору USD, загальний борг -16 653,07, прострочений ОБ 18 648,79, прострочені % - 29 167,98 ( а. с. 9-12 т.3).

З інформації по рахунку НОМЕР_1 валюта USD ОСОБА_3 з 15.09.2008 по 31.03.2021 року вбачається, що 15.09.2008 року о 15:06 год ОСОБА_6 було надано кредит згідно угоди 0 від 15.09.2008 у сумі 45 917,00 дол. США видача з поточного рахунку фізичної особи ( а.с. 90 т.3).

З виписки за кредитним договором № 0 за період з 15.09.2008 року по 25.10.2023 рік вбачається, що ОСОБА_3 лімітом кредитування за кредитною лінією в сумі 1244,33 грн не скористався ( а.с. 43 т.4).

Закон який регулює спірні цивільно-правові правовідносини є Цивільний Кодекс України.

Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо первісного позову, суд приходить до наступного висновку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1 ст. 626 ЦК України)

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис його предмету (умови, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше).

Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

На момент укладення кредитного договору відповідач, позичальник за договором, не звертався до Банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює.

При цьому за період дії кредитного договору, до подання позивачем даного позову про стягнення заборгованості відповідач не звертався до суду із будь-яким позовом щодо захисту своїх прав відносно вказаного кредитного договору чи щодо справедливих умов договору.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Згідно зі статтями. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 Цивільного кодексу України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов`язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Правовими наслідками пред`явлення вимоги банку про повне дострокове погашення зобов`язання за кредитом є наступні: 1) дана вимога змінює строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором; 2) моментом виконання основного зобов`язання за кредитним договором стає дата, вказана в вимозі банку про повне дострокове погашення зобов`язання за кредитним договором; 3) з цього моменту банк втрачає право на нарахування відсотків за кредитним договором; 4) з цього моменту починається перебіг строку позовної давності; 5) з цього моменту починається відлік шестимісячного строку, в межах якого банк праві пред`явити вимогу до поручителя шляхом подання позову; 6) право на стягнення пені та інших видів відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання зберігається до часу повного погашення боргу.

Згідно положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК).

В силу положень статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами з розстроченням, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, виходячи з наведеного, судом встановлено, що системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та померлим ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 укладено кредитний договір, у якому сторони погодили його умови (зокрема і істотні умови), підписавши кредитний договір сторони набули цивільних прав та обов`язків.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідачем порушено умови Договору про надання в частині своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 10.08.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору, яка включає: заборгованість за простроченим кредитом в розмірі 35 301,86 доларів США, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом в розмірі 3929,77 доларів США, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язань по кредитному договору шляхом пред`явлення позову до відповідача.

При визначені суми заборгованості по кредитному договору, суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. ( ст. 549 ЦК України)

З урахуванням встановлених судом обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивачем правомірно пред`явлені вимоги про стягнення з відповідачів пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 25 201,57 гривень, яка в свою чергу складається із пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 9082,78 гривень та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 16 118,79 гривень.

Так, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, у той час як обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Випадки і порядок використання іноземної валюти передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» і Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.

За таких обставин як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Відповідні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, одночасно відступивши від зазначеної у постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-79цс14 правової позиції Верховного Суду України про те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.

Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми заборгованості відповідно до наданого позивачем розрахунку, оскільки не виконання взятих на себе зобов`язань порушує права, свободи та інтереси позивача, тим самим задовольнивши первісний позов.

Розглядаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України .

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.93 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст.5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (стаття 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024- VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з наданням кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5 Декрету про валютне регулювання ).

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.07.2001 № 275, у п.5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом.

Відтак банк, як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог п.п."в" п. 4 ст.5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов`язані з іноземною валютою.

Тобто, надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії не суперечить вимогам чинного законодавства України.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30 березня 2021 року по справі № 545/2307/19.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3,5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості .У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України) .

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Посилання позивача за зустрічним позовом та представника позивача за зустрічним позовом на порушення Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої Постановою правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року не підтверджує порушення банку при відкритті поточного рахунку № НОМЕР_1 , оскільки п. 6.1 розділу 6 зазначеної Інструкції, в редакції, що діяла на час відкриття рахунку від 15.09.2008 року, не містить положення про відкриття рахунку в іноземній валюті, лише за умови попереднього відкриття Клієнтом у Банку поточного рахунку в національній валюті.

Вказані обставини є також приюдиційними та, відповідно, обов`язковими для суду в ході розгляду цієї справи.

Вбачається, що у даній справі, оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Вбачається, що померлим ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявлялося додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувалися його умови.

На виконання умов спірного договору без заперечень отримав кошти в іноземній валюті, певний час виконував свої зобов`язання за договором в частині повернення кредитних коштів.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладання договору про споживчий кредит відмовитися від договору без пояснення ним причин, у тому числі в разу отримання ним коштів. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю одержані кошти.

Тобто, якщо позивач за зустрічним позовом вважав, що договір суперечить законодавству України, що він укладений зі значними порушеннями законодавства, та умови даного договору виявились для позивача не зрозумілими, та, на його думку, порушують права його як споживача, він мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня укладання договору. Але, як вбачається з позовної заяви, усі вищезазначені вимоги до суду від позивача з`явилися пізніше, після унеможливлення оплати боргових зобов`язань.

Інші доводи позивача та представника позивача за зустрічним позовом про те, що надані первинні документи щодо наявності заборгованості не відповідають встановленій діючим законодавством формі, а наявні у матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписки не можуть вважатися доказом наявності заборгованості за Кредитним договором, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» розрахунок заборгованості за кредитними договорами є первинним документом. При цьому розрахунок кредитної заборгованості перевірено судом, він відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсними, тим самим відмовивши у задоволенні зустрічного позову.

Оцінюючи аргументи, викладені в позові та зустрічному позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 3654,00 грн стягується з солідарно з відповідачів на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 12 13, 78, 79, 89, 141, 203-207, 264, 265, 280-284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, статтями 11, 509, 526, 610, 611, 612, 623, 625, 638, 1054, 1048-1050 ЦК України, ст. 55 Конституції України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_6 , інші відомості відсутні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_7 , інші відомості відсутні на користь Акціонерного товариства комерційний банк «УкрСиббанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, заборгованість за кредитним договором № 0 від 15.09.2008 року, а саме: заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 39 231 (тридцять дев`ять тисяч двісті тридцять один) доларів США 63 центи; заборгованість по пені в розмірі 25 201 (двадцять п`ять тисяч двісті одна) гривня 57 копійок та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн ( три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) по 1 827,00 грн ( одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок) з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після складання повного судового рішення відповідно до ст.268 ЦПК України в цей же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Повний текст рішення складено 17.02.2025 року.

Суддя: С.В. Клімова