Справа №701/1244/24
Номер провадження2-о/701/15/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду с-ще Маньківка справу за заявою ОСОБА_1 , представника заявника: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в особі Маньківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставу своїх вимог спирається на те, що заявниця ОСОБА_3 народилась у с. Миколаївка, Костянтинівського району, Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області складено актовий запис № 3 від 15 січня 1966 року. Мати - ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Заявниця все життя до евакуації в 2023 році прожила у Донецькій області. Навчалася у школі № 7 з першого по восьмий класи, потім - у Макіївському ПТУ № 19 - професійно-технічне будівельне училище, на крановщика 1 рік. Отримувала радянський паспорт у віці 16 років, у 1982 році. Одружена із ОСОБА_6 , має чотирьох дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , однак зв`язку із дітьми не підтримує. Після одруження отримувала паспорт на ім`я ОСОБА_11 (російською мовою), виданий від 05.05.1991 року серія НОМЕР_1 , однак паспорт був втрачений. Заявниця була засуджена 30.07.1998 року Костянтинівським міським судом Донецької області. 16.03.2000 Артемівським міським судом Донецької області засуджено до 5 років 6 місяців. Звільнена від відбування покарання 16.12.2004. Відповіддю на адвокатський запит Департамент інформатизації МВС України підтвердив вищезазначену інформацію та надав дактилокарту Заявниці. Дактилокарта ОСОБА_1 , має позначку «У». Позначка "У" на дактилокартах ставилася громадянам України, зокрема: громадянам із українським паспортом - власникам паспорта громадянина України, виданого відповідно до чинного законодавства та особам із радянським паспортом - радянський паспорт із позначкою "У" вказував на українське громадянство. Позначка "У" була важливим інструментом ідентифікації громадянства у перехідний період після здобуття Україною незалежності. Вона давала підстави вважати особу громадянином України, навіть якщо інші документи ще не були оформлені відповідно до українських норм. Згодом такі радянські паспорти підлягали заміні на українські, що дозволило завершити перехід до єдиної системи обліку громадян України. Була прописана у АДРЕСА_1 . Станом на 1991 рік проживала у АДРЕСА_2 . Наразі Заявниця проживає за адресою АДРЕСА_3 , куди була евакуйована у зв`язку із активними бойовими діями в місці свого постійного проживання. Заявниця звернулась до Маньківського сектору Управління ДМС України в Черкаській області за оформленням паспорта громадянина України по втраченому радянському паспорту, форму якого було отримано з ЦМУ ДМС. Однак відповіддю від 27.09.2024 територіальним підрозділом ДМС України надано відповідь, що їй тимчасово відмовлено в документуванні паспортом громадянина України вперше, оскільки факт належності до громадянства України не встановлено та не вбачається можливим ідентифікувати особу Заявниці. Заявницю проінформовано, що вона може звернутись до територіального підрозділу ДМС у разі зміни або усунення обставин, у зв`язку із якими їй було відмовлено в оформленні документів. Заявниця проживає одна, не має свідків-родичів чи сусідів поряд, які б могли підтвердити, що заявниця все життя проживала на території України, за межі навіть Донецької області, не то, що країни, до повномасштабного вторгнення окупаційних російських військ не виїжджала. Повноцінне життя людини неможливо наразі підтвердити у зв`язку із відсутністю відомостей в державних реєстрах та смертю її родичів. Численні запити до різних органів державної влади також не принесли успіху. Оскільки ДМС України в ході перевірки не змогла підтвердити факт постійного проживання Заявниці на території України, враховуючи, що всі відомості про це лишились на тимчасово непідконтрольній території, Заявниця вичерпала всі наявні можливості для отримання підтверджуючих відомостей про себе, що і змусило представника заявника звернутися до суду з відповідною заявою.

Заявник та представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Представник заінтересованої особи: Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в особі Маньківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в судовому засіданні при вирішенні заяви поклалась на думку суду.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Заявниця ОСОБА_3 народилась у с. Миколаївка, Костянтинівського району, Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області складено актовий запис № 3 від 15 січня 1966 року. Мати - ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10). Одружена із ОСОБА_6 , після одруження отримувала паспорт на ім`я ОСОБА_11 (російською мовою), виданий від 05.05.1991 року серія НОМЕР_1 , однак паспорт був втрачений (а.с. 12-13). Заявниця була засуджена 30.07.1998 року Костянтинівським міським судом Донецької області. 16.03.2000 Артемівським міським судом Донецької області засуджено до 5 років 6 місяців. Звільнена від відбування покарання 16.12.2004. Відповіддю на адвокатський запит Департамент інформатизації МВС України підтвердив вищезазначену інформацію та надав дактилокарту заявниці (а.с. 19-21). Дактилокарта ОСОБА_1 , має позначку «У». Позначка "У" на дактилокартах ставилася громадянам України, зокрема: громадянам із українським паспортом - власникам паспорта громадянина України, виданого відповідно до чинного законодавства та особам із радянським паспортом - радянський паспорт із позначкою "У" вказував на українське громадянство. Позначка "У" була важливим інструментом ідентифікації громадянства у перехідний період після здобуття Україною незалежності. Вона давала підстави вважати особу громадянином України, навіть якщо інші документи ще не були оформлені відповідно до українських норм. Згодом такі радянські паспорти підлягали заміні на українські, що дозволило завершити перехід до єдиної системи обліку громадян України. Наразі Заявниця проживає за адресою АДРЕСА_3 , куди була евакуйована у зв`язку із активними бойовими діями в місці свого постійного проживання. Заявниця звернулась до Маньківського сектору Управління ДМС України в Черкаській області за оформленням паспорта громадянина України по втраченому радянському паспорту, форму якого було отримано з ЦМУ ДМС. Однак відповіддю від 27.09.2024 територіальним підрозділом ДМС України надано відповідь, що їй тимчасово відмовлено в документуванні паспортом громадянина України вперше, оскільки факт належності до громадянства України не встановлено та не вбачається можливим ідентифікувати особу Заявниці (а.с. 16). Заявницю проінформовано, що вона може звернутись до територіального підрозділу ДМС у разі зміни або усунення обставин, у зв`язку із якими їй було відмовлено в оформленні документів. Оскільки ДМС України в ході перевірки не змогла підтвердити факт постійного проживання Заявниці на території України, враховуючи, що всі відомості про це лишились на тимчасово непідконтрольній території, Заявниця вичерпала всі наявні можливості для отримання підтверджуючих відомостей про себе.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , суду пояснив, що він із заявницею познайомився 4 роки тому. До цього він знав її, вони гуляли в одній компанії, але недовго, тому що у них появилась інша компанія. Вони познайомились у селі Миколаївка, там була дискотека. Він проживав у ОСОБА_13 . В той час коли вони гуляли в одній компанії у неї був хлопець. До того як вони почали жити разом, вона жила в іншому місці. Коли вони зійшлися, то вона вже жила в ОСОБА_14 , а до цього вона теж там жила із співмешканцем.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_15 , суду пояснила, що її сестру звати ОСОБА_1 , її дівоче прізвище ОСОБА_16 . В них спільні батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . У 1991 році вона із сестрою жили разом у селі Миколаївка Донецька область. За межі України на той час її сестра не виїжджала. До 1991 року вона також жила в селі Миколаївка. Українського паспорта в її сестри не було, тому що вона сиділа у Харкові і у неї був тоді ще паспорт СССР. У її сестри троє дітей. На той час у сестри вже був чоловік і вони проживали в ОСОБА_14 .

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З аналізу наведених норм, вбачається, що законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання станом на 24.08.1991 року на території України для отримання паспорта громадянина України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні даної справи, суд зауважує, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання заявника на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття громадянства України.

Встановлення даного факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, підтвердити вказаний факт заявнику у позасудовому порядку неможливо, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного безперервного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 рік, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.,ст. 76, 264, 265, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , представника заявника: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в особі Маньківського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (жительки АДРЕСА_3 ) станом на 24.08.1991 року на території України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

СуддяА. І. Костенко