КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/1084/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2419/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року у складі Яровенко Н.О.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро- Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року товариствj з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося у суд із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послугу постачання гарячої води у розмірі 63 233 грн 23 коп, інфляційну складову боргу у розмірі 12 353 грн 30 коп та 3 % річних у розмірі 3 623 грн, а також судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позов обґрунтовано тим, що надання послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

Відповідачка є споживачкою послуг, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Однак відповідачка з листопада 2017 року своєчасно не вносила плату за отриманні послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з червня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01 грудня 2023 року в розмірі 63 233 грн 23 коп, з яких заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії становить 51 072 грн 39 коп та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 12 160 грн 84 коп, що є предметом спору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідачку не було повідомлено про розгляд справи, не направлялася ухвала про відкриття провадження та копія рішення по справі. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення відповідачки, що позбавило її надати свої заперечення щодо позову.

Вказано, що позивачем не було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору, зокрема досудової вимоги (претензії) щодо наявної заборгованості.

Зазначено, що наявні підстави до застосування строків позовної давності, оскільки позивач заявив вимоги з червня 2017 року по 01 грудня 2023 року, а з позовом звернувся у січні 2024 року. Отже сума боргу має бути зменшена судом до відповідної суми, за останні три роки до подання позовної заяви.

Крім того, вказує, що позивач за період з 11 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто на час дії карантинних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19) не мав нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати.

Також відповідачка зауважує, що позивач не надав доказів підтвердження надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Євро-Реконструкція» вважає рішення районного суду обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не піддягають до врахування.

У зв`язку з чим просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того позивачка подала відповідь на відзив у якому підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а рішення скасувати.

Відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи судове рішення районний суд допустив порушення норм цивільного процесуального законодавства, що є підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення.

Установлено, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Установлено, що ухвалою суду від 25 січня 2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження й розгляд справи призначено без виклику сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзив на позов, а також роз`яснено їй право в зазначений строк подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до матеріалів, справа судом розглянута у відсутність належних доказів повідомлення відповідачки про перебування справи в провадженні суду та можливості реалізувати нею свої права, передбачені положеннями процесуального закону.

Убачається, що поштовий конверт, який направлявся на адресу ОСОБА_1 повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 82).

Таким чином, на момент розгляду справи процедура проведення спрощеного позовного провадження районним судом була порушена.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції мав право розглянути справу у спрощеному позовному провадженні, проте вимоги цивільної процесуальної форми вимагають дотримання процедури проведення спрощеного позовного провадження.

Зазначене позбавило відповідачку можливості надати зауваження щодо заявлених до неї позовних вимог, а суд це позбавило обов`язку надати оцінку можливим доводам та обґрунтуванням заперечення, тому суд не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.

Апеляційний суд вважає, що за обставин, встановлених у цій справі, процесуальні дії районного суду при розгляді справи є надто формальними, та такими, що вчинені непропорційно та фактично позбавили права особи на участь у розгляді її справи.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Європейський суд з прав людини у справі "Лопушанський проти України" у зв`язку із розглядом судом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, одного із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази на спростування доводів апеляційної скарги про порушення процесуальних прав ОСОБА_1 у зв`язку з неповідомленням її про розгляд справи та позбавленням можливості реалізувати права, як сторони спору.

Згідно п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розглянувши справу у відсутність даних щодо повідомлення відповідачки про перебування заявленого спору у провадженні суду, районний суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, у зв`язку з чим відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову, враховуючи таке.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Установлено, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 106000774 від 24 січня 2024 року (а.с. 28).

Надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою здійснюються ТОВ "Євро-реконструкція".

Як вказує позивач, відповідачка належним чином свої зобов`язання за договором про надання послуг не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення та з червня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 грудня 2023 року у розмірі 63 233 грн 23 коп, з яких заборгованість з центрального опалення становить 51 072 грн 39 коп та постачання гарячої води становить 12 160 грн 84 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка як споживач зобов`язана оплатити житлово-комунальні послуги, якими вона фактично користувалися.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ЗУ "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10 квітня 2014 року № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

ТОВ "Євро-Реконструкція" має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, і надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 .

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пунктів 18,20,30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-VI (діяв до 01 травня 2019 року) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У газеті Хрещатик (№ 103 (4503)) 23 липня 2014 року позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті "Хрещатик" 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)).

Оскільки, згідно з частиною 2 статті 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Закон України № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року "Про житлово-комунальні послуги", правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України (далі також - КМУ) від 11 грудня 2019 року № 1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. ст. 13 та 14 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні із споживачем усіма житло-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільно правові права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладається як на споживача (відповідачів), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Статтею 13 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону передбачено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Пунктом 13 правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали договір з виконавцем то фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплати рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" відповідачами також не надавалась.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, а також не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, підстав відступу від них колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а тому є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Факт надання позивачем для будинку, в якому зареєстрована та проживає відповідачка, послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання протягом спірного періоду не спростований останньою та підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, а також документами, складеними на їх виконання.

З огляду на те, що відповідачка упродовж певного періоду споживала послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вони зобов`язані оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) у повному обсязі. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачки) від оплати послуг в повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Заперечуючи щодо позовних вимог та обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідачка посилався на відсутність належних доказів надання послуг. В той же час, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень суду не надала.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка до моменту подання позовної заяви звертались до позивача з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобів обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, або з претензіями щодо надання послуг неналежної якості або ненадання таких послуг взагалі.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідачка не вносили плату з листопада 2017 року за отриманні послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з червня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

За вказаних обставин з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 63 233 грн 23 коп, з яких заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії становить 51 072 грн 39 коп та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 12 160 грн 84 коп.

За приписом статті 625 ЦК України боржники не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з наданим позивачем розрахунком у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, станом на 23 лютого 2022 року інфляційні втрати склали 12 353 грн 30 коп, а 3 % річних - 3 623 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Відповідачкою вказаний розрахунок заборгованості у встановленому процесуальним законом порядку не спростований.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування позовної давності колегією суддів відхиляється з наступних підстав.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928 був неодноразово продовжений.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Натомість, строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Оскільки з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжений, тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з гарячого водопостачання та центрального опалення з листопада 2017 року заявлені в межах позовної давності.

При цьому варто зазначити, що згідно положень Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Отже, положеннями Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IХ на період дії карантину за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги заборонено нарахування та стягнення лише неустойки (штрафів, пені).

Положеннями згаданого Закону не передбачено заборон щодо нарахування судом на заборгованість за житлово-комунальні послуги на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які просив позивач стягнути за період з листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Дані долучених до справи розрахунків заборгованості з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат узгоджуються з наявними у справі доказами, відповідають установленому в зазначений період індексу інфляції та ґрунтуються на законі й відповідачкою не спростовано.

Таким чином, з боржниця за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води зобов`язана сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням заявлених вимог за період з листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року інфляційні втрати в сумі 12 353 грн 30 коп, а також 3 % річних - 3 623 грн.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідачки заборгованості, яка виникла у зв`язку з сплатою коштів за надані послуги.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду скасовано лише з процесуальних питань та по суті не змінювалося, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3 028 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 рокускасувати ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Євро- Реконструкція» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 63 233 грн 23 коп, інфляційну складову боргу в сумі 12 353 грн 30 коп, 3 % річних в сумі 3 623 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: