Справа № 632/1851/24
провадження № 2/632/85/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"12" лютого 2025 р. м. Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Библіва С.В., за участю: секретаря судового засідання - Кузьменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Златополя Лозівського району Харківської області цивільну справу за позовом, поданим адвокатом Синюком Станіславом Леонідовичем в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, витрат на утримання та страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів - адвокат Синюк Станіслав Леонідович звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 28 листопада 2023 року близько 12 години водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в с.Безпалівка по вулиці Привокзальній, поблизу будинку 14, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм загинув. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього дочці загиблого ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 було завдано значну непоправну шкоду, яка проявилася у моральній шкоді та у втраті позивачами годувальника. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» № 214836072, який діяв на момент настання ДТП 28 листопада 2023 року. 28.11.2023 року відомості за фактом настання даної ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000542 з кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. На момент подачі позовної заяви досудове розслідування кримінального провадження № 0000542 завершено та постановою слідчого СУ ГУ Національної поліції в Харківській області Сапеляк Т.С. закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214836072, чинного на дату ДТП. Керуючись положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 (далі - Закон №1961), 05 червня 2024 року позивачі надіслали на адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернулися в порядку, визначеному вказаним Законом, з заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачами до відшкодування вимог містилися відшкодування заподіяної моральної шкоди на суму 80 400,00 грн., відшкодування пов`язаного зі смертю фізичної особи - 241 200,00 грн. (межах ліміту). Відповідач листами від 10.10.2021 року повідомив позивачам, що розрахунок страхового відшкодування складає: 40 200 грн. - моральної шкоди, яка виплачується порівну позивачам, тобто по 20 100 грн. кожному; 120 600,00 грн. - відшкодування витрат на утримання ОСОБА_1 . Таким чином відповідач прийняв рішення щодо визнання події страховою та виплати страхового відшкодування 50 % відповідальності водія транспортного засобу застрахованого, тобто пославшись на поділі страхового відшкодування навпіл, враховуючи відповідальність пішохода і відповідальність власника транспортного засобу. Позивачі категорично не погоджуючись з позицією відповідача в частині встановлення розміру страхового відшкодування, прийняли рішення звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 , настає незалежно від його вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 у справі №6-183цс14.

На відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Отже, з вищенаведеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст.ст.1166,1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.

Верховний Суд у постановах від 16.02.2022 у справі №242/1930/21, провадження №61-17923св21, від 21.04.2022 у справі №447/2222/20, провадження №61-19906св21, від 05.10.2022 у справі №208/4598/21, провадження №61-6997св22, вказав, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищевказане, страховик вправі визнати позовні вимоги відповідно до ст.36 Закону №1961 та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування позивачам, оскільки цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності кримінальної відповідальності.

Пунктом 27.3 ст.27 Закону №1961 передбачено - страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст.41 Закону) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленими).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_4 входили мати ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 . Батько загиблого ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загиблий на момент ДТП у шлюбі не перебував.

Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 є його матір та дочка.

На день настання страхового випадку ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» встановлено з 1 січня мінімальну заробітну плату - 6700 грн.

З урахуванням викладеного розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80 400,00 грн. та на утримання позивачки ОСОБА_1 у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП - 241 200,00 грн.

В розумінні ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Позивачі є особами, які за життя свого сина та батька мали право на утримання, оскільки мати загиблого досягла пенсійного віку та відносилася до непрацездатних осіб, а дочка загиблого навчається в університеті , тому має повне право на отримання страхового відшкодування відповідно до вимог п.27.2 ст.27 Закону № 1961, та тому підпадає під дію пункту 1 та 2 частини 1 статті 1200 ЦК України.

Діючою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 у справі №643/207/16-ц, провадження №61-33638св18, передбачено, що підпунктом «є» пункту 35.2 ст.35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

До позовної заяви долучено довідку № 19/8-24 від 21.05.2024 року, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 навчається на третьому курсі денної форми навчання факультету «Соціальний менеджмент» у Приватному закладі вищої освіти Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія».

Також додано довідку про склад сім`ї, відповідно до якої ОСОБА_2 - мати загиблого в результаті ДТП ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , повідомляє, що на момент смерті, на утриманні померлого знаходилися непрацездатні особи донька-студентка. Також повідомлено, що на дату смерті склад родичів першого ступеню споріднення складає: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 -мати.

В розумінні вище наведеної норми ЦК України, позивачі є особами, які були на утриманні сина та батька і мали право на утримання.

Загальний розмір страхового відшкодування на умовах п.27.2 ст.27 Закону становить 320 000,00 грн. (ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну життю і здоров`ю ) = 80 400,00 грн. моральної шкоди заподіяної смертю + 241 200,00 грн. як утриманцю - 160 800,00 грн. (виплачене Страховиком відшкодування, з яких 40 200,00 грн. моральної шкоди заподіяної смертю і 120 600,00 грн. як утриманцю) = 159 200,00 грн., з яких 40 200,00 грн. - доплата моральної шкоди по 20 100,00 грн. кожному з позивачів заподіяної смертю фізичної особи, а решта 119 000,00 грн. - шкода, заподіяна смертю потерпілого, на умовах встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, тобто особі, яка була на його утриманні або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання, тобто на користь позивачки ОСОБА_1 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

26.11.2024 року стороною відповідача подано до суду відзив на позов, в якому останні просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стороною позивачів до суду надано 28.11.2024 року відповідь на відзив.

03.12.2024 року представником відповідача до суду надано заперечення (на відповідь на відзив).

04.12.2024 року представником позивачів до суду надано відповідь на відзив.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 12 лютого 2025 року.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи, представник позивача при подачі позову клопотав про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`являвся, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, відзив на позов подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на позов та заперечення на відповідь на позов, дослідивши окремо та їх сукупності інші докази та матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 28 листопада 2023 року близько 12 години водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в с.Безпалівка по вулиці Привокзальній, поблизу будинку 14, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм загинув. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього дочці загиблого ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 було завдано значну непоправну шкоду, яка проявилася у моральній шкоді та у втраті позивачами годувальника. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» № 214836072, який діяв на момент настання ДТП 28 листопада 2023 року. 28.11.2023 року відомості за фактом настання даної ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000542 з кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. На момент подачі позовної заяви досудове розслідування кримінального провадження № 0000542 завершено та постановою слідчого СУ ГУ Національної поліції в Харківській області Сапеляк Т.С. закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214836072, чинного на дату ДТП.

На момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_4 входили мати ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 . Батько загиблого ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загиблий на момент ДТП у шлюбі не перебував.

Відповідач листами від 10.10.2024 року повідомив позивачам, що розрахунок страхового відшкодування складає: 40 200 грн. - моральної шкоди, яка виплачується порівну позивачам, тобто по 20 100 грн. кожному; 120 600,00 грн. - відшкодування витрат на утримання ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач прийняв рішення щодо визнання події страховою та виплати страхового відшкодування 50 % відповідальності водія транспортного засобу застрахованого, тобто пославшись на події страхового відшкодування навпіл, враховуючи відповідальність пішохода і відповідальність власника транспортного засобу.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, шкоди, завданої загибеллю в ДТП чоловіка та батька позивачів, понесених витрат на поховання, в порядку страхового відшкодування.

Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №556/1514/16-ц (провадження №61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з ст.8 Закону України «Про Державний бюджетна 2023 рік» з 1 січня мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 6700 грн.

Частиною 1 статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому, відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 (провадження № 61-19906св21), від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19.

З огляду на викладене відповідач повинен відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю транспортного засобу «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 і призвело до загибелі сина та батька позивачів.

Відповідачем не доведено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини.

Постановою НБУ від 30 травня 2022 року №109 "Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою:

1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого;

2) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000 гривень на одного потерпілого.

Позивачам завдано моральної шкоди, заподіяної смертю сина та батька, тому, враховуючи характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі втратою найближчого родича, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної смертю, підлягає збільшенню кожному позивачеві ще на 20100,00 грн. відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закон №1961, оскільки саме тоді права позивачів будуть захищеними і вказані суми підлягають відшкодування страховиком в межах суми ліміту відповідальності.

Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 119 000,00 гривень страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на підставі п.27.2 ст.27 Закону №1961, оскільки остання проживала разом з померлим батьком, перебувала на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання, оскільки продовжує навчання в університеті.

Оскільки загальна сума відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих складає 341600,00 грн., а у страховому полісі зазначена страхова сума у 320000,00 грн., то з урахуванням вже виплачених сум позивачам - 160800,00 грн., то максимальна сума до відшкодування має становити: 119000,00 грн. + 20100,00 грн. + 20100,00 грн. = 159200,00 грн.

Такий розмір відповідає вимогам ст.27 Закону № 1961 та ст.1200 ЦК України.

Таким чином, вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи позивачем в особі представника було заявлено вимогу про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у сумі 10000, 00 гривень. В обґрунтування якої додано договір про надання правової допомоги № 39 та № 40, укладених між позивачками та Адвокатським бюро «Синюк та Партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Синюка Станіслава Леонідовича, рахунком-фактурою № 5 та № 6, платіжною інструкцією № 0.0..1 та платіжною інструкцією № 0.0..1 від 15.01.2025 року, актами прийому-передачі наданих послуг від 15.01.2025 року, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Синюка Станіслава Леонідовича.

Суд приходить до висновку, що ця вимога обґрунтована та підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Надані документи відповідно до положень ст.ст. 15, 77 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Отже, вимога про розподіл судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню, оскільки є співмірним розміром, враховуючи складність вказаної справи, та те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є не завищеним.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст.141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 1592,00 гривні, оскільки позов задоволено повністю, та з урахуванням того, що позивачі були звільненні при подачі позову до суду від сплати судового збору.

Виходячи з наведеного, керуючись, ст.ст.259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов, поданий адвокатом Синюком Станіславом Леонідовичем в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» про стягнення страхового відшкодування витрат на утримання та страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 :

- 119 000,00 гривень страхового відшкодування витрат на утримання;

- 20 100,00 гривень страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 :

- 20 100,00 гривень страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правочинну допомогу у розмірі 7000,00 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правочинну допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь держави судовий збір в сумі 1592,00 грн. (одна тисяча п`ятсот дев`яносто дві) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал-Страхування», 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд.154, .

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2025 року.

Суддя: С. В. Библів