Єдиний унікальний номер: 448/1588/22
Провадження № 2/448/14/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

15.01.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Тхір О.Т.,

з участю представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Каралюс В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, -

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , покликаючись на те, що 14.08.2016р. біля 08 год. 40 хв. ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні АЗС «Контанготтрейд», що в м.Судова Вишня Львівської області, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, вказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з метою самоутвердження за рахунок інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, реалізуючи свій злочинний намір на порушення громадського порядку, демонструючи зверхність, вседозволеність та явну неповагу до суспільства, діючи привселюдно, підійшли до нього (позивача) та, виражаючись в його адресу брутальними лайливими словами, безпричинно умисно почали наносити йому удари по голові та тілу. При цьому, відповідач ОСОБА_2 його (позивача) душив в той час, коли відповідач ОСОБА_4 штовхав та наносив удари у спину, тим самим не даючи можливості уникнути побиття, а відповідач ОСОБА_1 наносив удари в голову. Відповідачі спричинили йому (позивачу) струс головного мозку, синці на голові, на шиї, садна на обличчі, крововилив в білкову оболонку лівого ока, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Крім того, відповідач ОСОБА_1 своїми умисними протиправними діями спричинив йому травматичним перелом виличної дуги зліва: забій м`яких тканин обличчя, а відповідач ОСОБА_2 відкрито викрав з кишені його куртки мобільний телефон вартістю 1155 грн. з сім-картою вартістю 25 грн.

Вказує, що за вчинене ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності в кримінальному провадженні №0000678 від 14.08.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності в кримінальному провадженні №0000678 від 14.08.2016р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України. ОСОБА_2 притягувався до кримінальної відповідальності в кримінальному провадженні №0000678 від 14.08.2016р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.186 КК України. Він (позивач) є потерпілим в даному кримінальному провадженні. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 17.08.2021р. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.2 ст.296 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрито. Також ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.296 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрито. Заявлений ним (позивачем) цивільний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 75 000 грн., спричиненої йому кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.1 ст.122 та ч.2 ст.296 КК України, - залишено без розгляду. Йому (позивачу) роз`яснено, що вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої вказаними кримінальними правопорушеннями, можуть бути вирішеними в цивільному порядку.

Зазначає, що відповідачі своїми злочинними діями заподіяли йому матеріальну та моральну шкоду. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, які спричинив йому відповідач ОСОБА_1 , він (позивач) з 16.08.2016р. по 30.08.2016р. перебував на стаціонарному лікуванні у Львівській обласній клінічній лікарні, де йому проведено МСКТ лицевого скелета, загально клінічне обстеження, огляди офтальмолога, уролога, було рекомендовано УЗД сечостатевої системи та консультацію невролога, було рекомендовано СКТ головного мозку та консультацію нейрохірурга. 17.08.2016р. йому було проведено УЗД сечостатевої системи, де було виявлено підозру на утвір сечового міхура. Проведено СКТ головного мозку та консультацію нейрохірурга, де був підтверджений струс головного мозку. Він (позивач) був оглянутий лікарями, якими було прийнято рішення про проведення йому операції репозиції лівої виличної дуги гачком Лімберга з подальшим переводом в урологічне відділення ЛОКЛ. 17.08.2016р. під місцевою анестезією йому було проведено операцію репозицію лівої виличної дуги гачком Лімберга, а з 18.08.2016р. по 19.08.2016р. він знаходився в урологічному відділенні ЛОКЛ. Також він проходив курс протизапального, десенсибілізуючого та загальноскріплюючого лікування. З 31.08.2016р. по 10.09.2016р. він (позивач) перебував на амбулаторному лікуванні в Мостиській КЦРЛ. За час стаціонарного лікування було витрачено 5830 грн. 74 коп. на придбання ліків, ця сума підтверджена доданими ним чеками.

Стверджує, що відповідачі заподіяли йому (позивачу) і суттєву моральну шкоду. Він (позивач) отримав тілесні ушкодження, переніс нестерпну біль і фізичні страждання. Більше половини року він безпричинно тривожився, його переслідувало відчуття страху, у нього порушився ритм життя. 15.09.2016р. він (позивач) змушений був звільнитися з займаної посади, втратив офіційну роботу. Більше пів року він змушений був проходити різні курси лікування, приймати ліки, він не мав змоги жити як раніше. У нього часто боліла голова, погіршилася пам`ять. В результаті отриманих травм йому важче вдавалась підготовка до здавання заліків та екзаменів у навчальному закладі. Крім того, члени його сім`ї змушені були залишати домашні справи і відвідувати його в лікарнях. Тривалий період часу він не міг нормально харчуватися, потребував відповідної дієти, на що рідні та близькі йому особи витрачали додаткові кошти. По даний час відповідачі не вибачилися перед ним (позивачем), в судових засіданнях в межах розгляду зазначеного вище кримінального провадження такі насміхалися з нього (позивача) та поводили себе зухвало, кримінальне провадження про їх обвинувачення закрите за нереабілітуючими обставинами.

Покликається на те, що протиправні дії відповідачів призвели до негативних змін у його звичайному житті та обумовили необхідність вжиття додаткових заходів, прикладення зусиль для відновлення його порушених прав. Він (позивач) був змушений витрачати свій час на участь у процесуальних та слідчих діях, вирішувати питання щодо відшукання джерел для покриття витрат, які виникали у ході слідчих дій. Усього двадцять три рази він (позивач) був присутній в судових засіданнях, витрачав кошти на доїзд. Протягом п`яти років він не мав змоги виїхати за кордон на заробітки. Після зазначених подій у нього (позивача) присутнє підвищене почуття тривоги, виникло відчуття незахищеності перед протиправними діями інших осіб, що викликає постійну занепокоєність, порушення сну, негативні зміни в психоемоційній сфері свідомості. Заподіяну моральну шкоду він (позивач) оцінює в розмірі 150 000 грн.

З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його (позивача) користь 5830,74 грн. на відшкодування заподіяної йому майнової шкоди та 50 000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди. З відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 просить стягнути по 50 000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди з кожного.

ІІ. Позиція учасників справи.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. У матеріалах справи міститься його клопотання про здійснення судового розгляду даної справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву на позовну заяву такий не подав. Як вбачається із матеріалів справи судові повістки відповідачу надсилались рекомендованими листами з повідомленням за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, виклик відповідача здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та останній вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Відтак, на підставі статей 128, 131 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак у судове засідання, призначене на 14.01.2025р., - не з`явилися. Інтереси відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в ході судового розгляду даної цивільної справи представляє адвокат Каралюс В.М.

Попередньо, в ході судового розгляду даної справи, відповідач ОСОБА_1 заперечував позовні вимоги ОСОБА_3 та зазначав, що саме потерпілий (позивач ОСОБА_3 ) спровокував конфлікт, який виник між ними; на його (відповідача) переконання відсутні будь-які докази на підтвердження його винності у вчиненні кримінальних правопорушень, про вчинення яких стверджує позивач, так і доказів на підтвердження заподіяної позивачу майнової та моральної шкоди.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Каралюс В.М. в судовому засіданні заперечила позовні вимоги ОСОБА_3 , просить відмовити у задоволенні пред`явленого ним позову, покликаючись на те, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним цивільним позовом за наслідками розгляду кримінального провадження, яке було закрито, а відповідачі були звільнені від кримінальної відповідальності на підставі частини 1 статті 49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності. Вироку суду про визнання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 винними у вчиненні кримінальних правопорушень щодо потерпілого ОСОБА_3 немає. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими в частині заподіяння йому як матеріальної, так і моральної шкоди. Позивачем не додано відповідного висновку судово-медичної експертизи на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів і наслідками, що настали. Виписки з медичних документів не є підтвердженням зазначеної обставини, а підтверджують лише факт лікування потерпілого. Вона (представник) була захисником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в ході кримінального провадження та вважає, що потерпілий ОСОБА_3 сам спровокував вказаний конфлікт. Додані позивачем фіскальні чеки не є іменними, тому не є підтвердженням витрат, понесених саме ОСОБА_3 ; у матеріалах позовної заяви відсутні призначення лікарів на придбання позивачем ліків; довідка про кількість судових засідань у справі не підтверджує витрат, понесених позивачем на доїзд чи придбання палива; додана позивачем комп`ютерна томографія є неналежним доказом; позивач звільнився з роботи за власним бажанням, тому його доводи про вимушене звільнення після даного інциденту є голослівними; в матеріалах позову відсутні довідки від лікаря-психолога чи лікаря-невропатолога; позивач не зазначив про характер та обсяг страждань на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди. Розцінює позовні вимоги ОСОБА_3 голослівними та безпідставними.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 28.12.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину; ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).

ІV. Обставини справи, встановлені судом.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України, внесеного до ЄРДР за №0000678 від 14.08.2016р., ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України. Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що 14.08.2016р. біля 08 год. 40 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні АЗС «Контанготтрейд», що в м.Судова Вишня Львівської області, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, вказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з метою самоствердження за рахунок інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, реалізуючи свій злочинний намір на порушення громадського порядку, демонструючи зверхність, вседозволеність та явну неповагу до суспільства, діючи привселюдно, підійшов до ОСОБА_3 та, виражаючись в його адресу брутальними лайливими словами, разом з ОСОБА_2 плечима виштовхали його на вулицю. Далі ОСОБА_1 умисно наніс два удари кулаками ОСОБА_3 по тілу, один з яких по руці потерпілого, котрою він прикривав обличчя, а другий в обличчя в ділянку губ. В подальшому, ОСОБА_1 , продовжуючи свої хуліганські дії, перебуваючи в громадському місці, на території «Козацького двору» готельного комплексу «Міраж», що в м.Судова Вишня Львівської області, діючи групою осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 наносили удари кулаками по обличчі ОСОБА_3 , чим спричинили потерпілому струс головного мозку, синці на голові, на шиї, садна на обличчі, крововилив в білкову оболонку лівого ока, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Своїми умисним діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та вчинені групою осіб, ОСОБА_1 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України (хуліганство), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину групою осіб. Крім того, 14.08.2016р. близько 09.00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи на території «Козацького двору» готельного комплексу «Міраж», що в м.Судова Вишня Львівської області, спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , вчиняючи хуліганські дії відносно ОСОБА_3 , умисно наніс йому декілька ударів кулаками по обличчі зліва та справа, внаслідок котрих потерпілий відчув різку біль та отримав перелом лівої виличної дуги, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я. ОСОБА_1 обґрунтовано обвинувачується у заподіянні ОСОБА_3 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Згідно того ж обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000678 від 14.08.2016р., ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.186 КК України. Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що 14.08.2016р. біля 08 год. 40 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні АЗС «Контанготтрейд», що в м.Судова Вишня Львівської області, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, вказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з метою самоствердження за рахунок інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, реалізуючи свій злочинний намір на порушення громадського порядку, демонструючи зверхність, вседозволеність та явну неповагу до суспільства, діючи привселюдно, підійшов до ОСОБА_3 та, виражаючись в його адресу брутальними лайливими словами, разом з ОСОБА_1 плечима виштовхали його на вулицю. Далі ОСОБА_1 умисно наніс два удари кулаками ОСОБА_3 по тілу, один з яких по руці потерпілого, котрою він прикривав обличчя, а другий в обличчя в ділянку губ. В подальшому, ОСОБА_2 , продовжуючи свої хуліганські дії, перебуваючи в громадському місці, на території «Козацького двору» готельного комплексу «Міраж», що в м.Судова Вишня Львівської області, діючи групою осіб спільно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 умисно наносили удари кулаками по голові, також душив ОСОБА_3 , в той час, коли ОСОБА_4 штовхав його в спину, тим самим не даючи можливості уникнути побиття, чим спричинили потерпілому струс головного мозку, синці на голові, на шиї, садна на обличчі, крововилив в білкову оболонку лівого ока, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Своїми умисним діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та вчинені групою осіб, ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України (хуліганство), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину групою осіб.

Крім того, 14.08.2016р. близько 09 год. ОСОБА_2 , перебуваючи в громадському місці, на території «Козацького двору» готельного комплексу «Міраж», що в м.Судова Вишня Львівської області, під час побиття ОСОБА_1 потерпілого ОСОБА_3 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, умисно наніс ОСОБА_3 кілька ударів кулаками по потилиці, після чого відкрито викрав з кишені його куртки мобільний телефон марки «LGX135» вартістю 1155 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн., чим спричинив потерпілому струс головного мозку, синці на голові, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та матеріальну шкоду на суму 1180 грн. ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у відкритому викраденні майна ОСОБА_3 , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Згідно того ж обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000678 від 14.08.2016р., ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що 14.08.2016р. близько 09 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні АЗС «Контанготтрейд», що в м.Судова Вишня Львівської області, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, вказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з метою самоствердження за рахунок інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, реалізуючи свій злочинний намір на порушення громадського порядку, демонструючи зверхність, вседозволеність та явну неповагу до суспільства, діючи привселюдно, підійшов до ОСОБА_3 та, виражаючись в його адресу брутальними лайливими словами, спільно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які безпричинно, умисно почали наносити йому удари кулаками по тілу ззаду, та не дозволяли вирватись, тим самим не давали йому можливості звільнитись від побиття ОСОБА_2 , чим спричинили потерпілому струс головного мозку, синці на голові, на шиї, садна на обличчі, крововилив в білкову оболонку лівого ока що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Своїми умисним діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та вчинені групою осіб, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України (хуліганство), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину групою осіб.

Відтак, стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, - заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров`я та за ч.2 ст.296 КК України - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб; дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення майна поєднане з насильством, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, а також за ч.2 ст.296 КК України - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб; дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 17.08.2021р. по справі Єдиний унікальний номер 448/1707/17 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 122 та частиною 2 статті 296 КК України на підставі частини 1 статті 49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрито; ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 296 КК України на підставі частини 1 статті 49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрито; ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 296 КК України на підставі частини 1 статті 49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрито.

Цією ж ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 17.08.2021р. по справі Єдиний унікальний номер 448/1707/17, цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.1 ст.122 та ч.2 ст.296 КК України, - залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_3 , що його вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої кримінальними правопорушеннями, передбаченими частиною 1 статті 122 та частиною 2 статті 296 КК України, можуть бути вирішеними в порядку цивільного судочинства.

Вказана ухвала Мостиського районного суду Львівської області від 17.08.2021р. не оскаржувалася та набрала законної сили 25.08.2021р.

Внаслідок протиправних дій відповідачів та заподіяння тілесних ушкоджень, позивач ОСОБА_3 перебував на лікуванні: з 14.08.2016р. по 16.08.2016р. у хірургічному відділенні МКЦРЛ, куди такий поступив у зв`язку з закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку, зламом верхньої щелепи; з 16.08.2016р. по 30.08.2016р. у відділенні щелепно-лицевої хірургії Львівської обласної клінічної лікарні, діагноз: основний травматичний перелом виличної дуги зліва, забій м`яких тканин обличчя та голови; супутній: контузія легкого ступеня та гематоми повік правого ока, гематоми повік лівого ока, струс головного мозку. Дата виписки із стаціонару 30.08.2016р.

При цьому, з виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 за №19672, виданої Відділенням щелепно-лицевої хірургії Львівської обласної клінічної лікарні, вбачається, що хворий госпіталізований ургентно. Після госпіталізації йому було проведено мСКТ лицевого скелета, загально клінічне обстеження, огляди офтальмолога, уролога, невролога. Проведено УЗД сечостатевої системи, СКТ головного мозку та консультацію нейрохірурга. Хворий оглядався спільно з завідуючим відділення, де прийнято рішення про проведення операції репозиції лівої виличної дуги гачком Лімберга з подальшим переводом хворого в урологічне відділення ЛОКЛ. 17.08.2016р. хворому проведено операцію, з 18.06.2016р. по 19.08.2016р. хворий знаходився в урологічному відділенні ЛОКЛ. Хворий отримав курс протизапального, десенсибілізуючого та загальноскріплюючого лікування. Крім того, під час виписки ОСОБА_3 лікуючим лікарем йому надано ряд рекомендацій, зокрема нагляд лікарів стоматолога-хірурга, невролога, уролога та офтальмолога; продовжити листок непрацездатності; протипоказано фізичні перевантаження та заняття контактними видами спорту впродовж двох місяців з моменту виписки; огляд у відділенні ЩЛХ ЛОКЛ через10-14 днів після виписки та санація ротової порожнини.

У матеріалах справи містяться: листок непрацездатності, виданий ОСОБА_3 за період з 31.08.2016р. по 09.09.2016р. на підтвердження його звільнення від роботи та перебування на амбулаторному лікуванні у вказаний період; протоколи обстежень ОСОБА_3 спіральною комп`ютерною томографією (СКТ ДПН) від 16.08.2016р. та спіральною комп`ютерною томографією (СКТ головного мозку) від 17.08.2016р.; квитанції до прибуткових касових ордерів та чеки за період 14.08.2016р.- 27.08.2016р. про придбання ліків та про оплату медичних послуг на загальну суму 5 830, 74 грн.

З часу вчинення кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_3 , що мали місце 14.08.2016р., відповідачі не вчинили жодних дій для врегулювання питання щодо відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, саме тому позивач змушений звернутися до суду з даним цивільним позовом.

V. Застосовані судом норми права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до приписів ст.4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до вимог п.5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови).

Із роз`яснень, викладених у п.1 постанови пленуму Верховного Суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ»» вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 (абз. 5) постанови від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

У пункті першому постанови пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, Кримінально-процесуальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Таким чином, обов`язковою передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного злочину, незалежно від того, є він закінченим чи незакінченим, а так само вчинення такого злочину одноособово чи у співучасті.

Прийняття судом рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можливе лише за згодою особи на відповідну підставу закриття кримінального провадження.

Питання про звільнення від кримінальної відповідальності суд вирішує у формі ухвали.

Незважаючи на те, що зазначений вид судового рішення, за правилами кримінального процесуального закону, не передбачає визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, усе ж зазначена підстава для звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання такої особи чи визнання її невинною, а визначені в КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими.

Таким чином, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про не вчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного караного діяння.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/4225/15, від 03.10.2018 року у справі №463/1380/15-ц.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено.

Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою. А визначені в Кримінальному Кодексі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 17 листопада 2020 року у справі N 333/6733/16-к, та ухвалах від 02 грудня 2020 року у справі N 509/4247/17, від 27 січня 2021 року у справі N 140/1547/15-к, від 19 березня 2021року у справі N 451/1380/17, провадження N 51-1253ск21.

У постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які...зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

В своїй постанові від 27 вересня 2017 року, справа № 369/5585/15-ц (№ 6-1435цс17 ) Верховний Суд України вказав: «Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог з підстав недоведеності спричинення шкоди, суди фактично поклали на позивача обов`язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу порушення його права на таємницю телефонного спілкування, що є неприпустимим з огляду на правову природу такого права, гарантії від порушень якого закріплені Конституцією України. Суди мали б виходити з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 462/6463/16-ц, «...призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц».

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VI. Висновки суду.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження, оскільки суд у порядку цивільного судочинства не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.12.2021, справа № 449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про не вчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного караного діяння. Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою, а визначені в Кримінальному Кодексі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо відповідачів закрито на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Таким чином, зазначені вище обставини, а саме подія, а також особи, які були причетні до кримінального провадження, встановлені та мали місце, тобто, закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідачів у вчиненні кримінальних правопорушень.

За таких обставин, доводи сторони відповідачів про відсутність підстав для відшкодування шкоди з огляду на недоведення вини відповідачів та відсутності обвинувального вироку є помилковими, а тому суд не приймає їх до уваги.

Більше того, відповідачі на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягали, кримінальне провадження в справі закрито саме за їх клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідачів, виною відповідачів у вчиненні кримінальних правопорушень та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на сторону відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18).

Поряд з цим, стороною відповідачів не спростовано, що завдана позивачу шкода не пов`язана із кримінальним провадженням про обвинувачення відповідачів у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України, тобто не доведено, обставин, які б виключали відповідальність відповідачів, відтак суд вважає, що підставність позовних вимог належними та допустимими доказами не спростована.

Враховуючи вищевикладене, в тому числі вказані вище вимоги законодавства та правові висновки Верховного Суду, встановивши причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача ОСОБА_1 та настанням шкідливих наслідків для позивача ОСОБА_3 , оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає доведеним заподіяння відповідачем ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_3 матеріальної шкоди на суму 5830 (п`ять тисяч вісімсот тридцять) гривень 74 коп., а тому вбачає підстави для задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Відтак, на переконання суду, позивач ОСОБА_3 поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів щодо нього та заподіянням йому тілесних ушкоджень. Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вчинили протиправні зухвалі дії стосовно потерпілого позивача ОСОБА_3 , такі умисно заподіяли позивачу тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий тривалий період зазнавав відповідні страждання, витрачав час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану здоров`я. Судом враховується, що позивач під час та протягом тривалого часу після нанесення йому тілесних ушкоджень відповідачами відчував фізичний біль та моральні страждання, у період з 14.08.2016р. по 30.08.2016р. такий перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з отриманими травмами змінився його звичний уклад життя та протягом тривалого періоду часу відбувалися вимушені зміни в житті позивача, пов`язані з його лікуванням, його участю в досудовому розслідуванні та в ході судового розгляду кримінального провадження. Крім фізичного болю, позивач тривалий час відчував психологічний дискомфорт внаслідок заподіяння йому фізичної та моральної образи, порушення його права недоторканості, внаслідок чого він тривалий час нервував, хвилювався, перебував у пригніченому стані, тривожився, відчував занепокоєння.

З огляду на наведене, враховуючи характер діянь, вчинених відповідачами, та їх наслідки, поведінку відповідачів після вчинення ними протиправних дій, а саме їх тривале небажання відшкодувати завдану ними шкоду, з урахуванням тривалості, характеру та обсягу (глибини) страждань (душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач внаслідок ушкодження здоров`я, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 слід задовольнити частково та оцінити таку в розмірі 35 000 грн. як достатню компенсацію за завдані йому душевні страждання.

При цьому, враховуючи характер діянь, вчинених кожним з відповідачів по відношенню до позивача, а також їх наслідки, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 слід стягнути 15 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 необхідно стягнути по 10 000 грн. з кожного на відшкодування завданої моральної шкоди. Такий розмір шкоди, на переконання суду, є достатньою сатисфакцією для позивача, не свідчить про безпідставне збагачення і не буде надто обтяжливим для відповідачів.

VII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки позивач ОСОБА_3 при подачі позову був звільнений від сплати судового збору в розмірі 1558,31 грн., а його позовні вимоги задоволені частково (на 26,2% (40830,74 грн./155830,74 грн.)), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 408,28 грн. (1558,31 грн. х 26,2 %), зокрема з відповідача ОСОБА_1 208,22 грн. судового збору на користь держави, а з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі по 100,03 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 5830 (п`ять тисяч вісімсот тридцять) гривень 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 208 (двісті вісім) гривень 22 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 100 (сто) гривень 03 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 100 (сто) гривень 03 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженець м.Костопіль Рівненської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Бортятин Мостиського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 20.01.2025р.

Суддя Ю.В. Кічак