ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2222/25 Справа № 182/2971/24 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 182/2971/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко Семен Валерійович, на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою-Шаховал І. О. у місті Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 28 листопада 2020 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 490.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 04 вересня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним. Усі витрати, пов`язані з утриманням дитини він несе самостійно, відповідачка участі в утриманні дитини не приймає. Сплачувати аліменти на утримання їх сина добровільно не бажає.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх сина ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко С.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції, зокрема було зроблено висновки про те що вимоги позивача про стягнення аліментів є не доведеними та не обґрунтованими, що на думку апелянта є протиправним та передчасним враховуючи те, що судом першої інстанції єдиною підставою відмови в позові зазначається нібито відсутність доказів того, що спільна дитина сторін, син ОСОБА_4 , дійсно проживає разом з батьком - позивачем, ОСОБА_1 . Разом з тим, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористалась, хоча, судову повістку отримала її мати, тобто відповідач по справі, була належним чином повідомлена про розгляд справи, отримавши повістку та копію позовної заяви з додатками. Тим не менш, не скористалась своїм процесуальним правом та не намагалась спростувати викладені в позовній заяві обставини. Рівно як і не зверталась в свою чергу із позовом про стягнення аліментів з батька дитини.

В той же час, згідно копії рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами, зазначається, що при розірванні шлюбу, спільна дитина - син ОСОБА_4 , за взаємною згодою проживатиме з батьком - ОСОБА_1 . Позивач вважав, що вказаного доказу буде достатньо для суду, для встановлення факту спільного проживання дитини с батьком.

На підтвердження заявлених позивачем позовних вимог апелянтом надано довідки з місця проживання позивача та акт про проживання, з яких вбачається факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_5 , за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, що 28 листопада 2020 рокупозивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПівденноСхідного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було зроблено відповідний актовий запис № 490 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПівденноСхідного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 39 від 22 січня 2021 року.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 04 вересня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів позивач посилався на те, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним. Усі витрати, пов`язані з утриманням дитини він несе самостійно, відповідачка участі в утриманні дитини не приймає. Сплачувати аліменти на утримання їх сина добровільно не бажає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів того факту, що син проживає з позивачем (рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком, довідки з ОСББ, Акту про проживання дитини разом з батьком тощо) стороною позивача суду надано не було.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, що підтверджуєься копією довідки з місця проживання позивача та актом про проживання, з яких вбачається факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_5 , за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів того, що відповідачка не є працездатною особою та не може надавати матеріальну допомогу матеріали справи не містять, а тому суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Тому, враховуючи вік дитини, загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини в їжі, одязі, засобах гігієни, забезпеченні необхідних побутових умов та умов для духовного і фізичного розвитку, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку підлягають до задоволення.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, та підлягають до часткового задоволення.

Ураховуючи наведене, рішення суду слід скасувати ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та стягути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, згідно ч.1, ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн за подання позовної заяви та 1 816,80 грн за подання апеляційної скарги, що разом становить 3 028 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко Семен Валерійович, - задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: