ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/813/24

Головуючий у першій інстанції - Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/274/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Шарапової О.Л., Шитченко Н.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області у складі судді Кравчук М.В. від 14 листопада 2024 року, місце ухвалення рішення сел.Ріпки, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього:

- на підставі судового наказу Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі №743/797/22 від 29.11.2022 року на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття;

- на підставі судового наказу Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі №743/483/24 від 10.04.2024 року на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що станом на дату подання позову аліменти на сина ОСОБА_4 відраховуються добровільно. Позивач вказував, що станом на дату подання позову він добровільно відраховує аліменти на дочку ОСОБА_5 . За доводами позивача, ним добровільно відраховуються аліменти на виконання рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.05.2024 року у справі №743/482/24, на користь ОСОБА_3 , на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, до досягнення дитиною трирічного віку. Обґрунтовуючи необхідність зменшення стягуваних з нього аліментів, позивач вказував, що він несе додаткові витрати, пов`язані із виконанням обов`язку по захисту Батьківщини. Позивач стверджує, що його стан здоров`я потребує додаткових грошових вкладень. За доводами позивача, розмір всіх стягнень перевищує половину його доходів, та становить 0,666 частин, що не дозволяє йому належним чином забезпечувати себе та організувати нормальну життєдіяльність із врахуванням сум, що залишаються в його розпорядженні.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, задоволено частково. Судом зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі №743/483/24 від 10.04.2024 року на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , судом відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року, в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року, в частині незадоволення вимог заявленого ним позову та виходу судом за межі позовних вимог, є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він є військовослужбовцем, і наразі його діяльність зумовлює необхідність у несенні додаткових витрат, пов`язаних із захистом Батьківщини. Більш того, військова служба зумовила проблеми зі здоров`ям, що також потребує грошових вкладень, оскільки позивач захищав "Азовсталь", отримав серйозні травми та проблеми зі здоров`ям, з огляду на що, є особою із III групою інвалідності. Апелянт стверджує, що він позбавлений можливості виконувати колишні бойові функції та має потребу у коштах на постійні огляди, профілактики та лікування. За доводами апелянта, на даний час він змушений сплачувати аліменти на утримання двох дітей та дружини. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_1 частково, а саме, зменшив розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі №743/483/24 від 10.04.2024 року на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, i до досягнення дитиною повноліття. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що сплата аліментів повинна бути здійснена на рівних засадах по відношенню до обох дітей, оскільки це може стати причиною для нерівності i навіть відчуття несправедливості з боку одного з дітей. Таким чином, суд відступив від засад рівності та справедливості. Доводи апеляційної скарги стверджують, що на даний час розмір всіх стягнень перевищує половину доходу ОСОБА_1 , і відрахування із заробітної плати в розмірі 0,666 частин на аліменти не дозволяє йому належним чином забезпечувати себе та організувати нормальну життєдіяльність, із врахуванням сум, які залишаються в його розпорядженні.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За даних обставин, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року переглядається апеляційним судом у оскаржуваній апелянтом частині, тобто, в частині відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.185, 186, 187, 188), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). У 2022 році шлюб між батьками дитини було розірвано. Судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області, у справі №743/797/22, від 29.11.2022 року із позивача на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.11.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Вказаний судовий наказ був повернутий органом ДВС ОСОБА_1 21.02.2024 року за її заявою у виконавчому провадженні №71330935 (а.с.114, 125).

08.03.2023 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб (а.с.9), у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5 (а.с.10). Судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.04.2024 року, у справі №743/483/24, із позивача на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду - 03.04.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.05.2024 року, у справі №743/482/24, із позивача на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду - 03.04.2024 року, і до досягнення дитиною віку трьох років (а.с.15-16).

28.10.2024 року органом ДВС відкрито виконавчі провадження: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 за виконавчими документами у зазначених справах.

Згідно актуальної інформації в/ч НОМЕР_1 , відображеної у довідці від 08.10.2024 року №348 та звітах про здійснення відрахувань за постановою від 21.03.2023 року та рапортом від 06.03.2024 року, грошове забезпечення позивача за період січень-серпень 2024 року склало 430 073,48 грн. з урахуванням компенсації ПДФО (а.с.98), з якого на користь відповідачки ОСОБА_1 було перераховано аліменти у відповідних сумах: на виконання постанови органу ДВС, ВП №71330935 (а.с.122), та у добровільному порядку, на підставі рапорта позивача (а.с.123).

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 про доходи позивача №51 від 20.02.2024 року, позивачем, крім грошового забезпечення з квітня по грудень 2023 року у розмірі 389 153, 35 грн., отримано інші нарахування (з нульовою ставкою оподаткування ПДФО), у відповідних сумах: у травні 2023 року, у серпні 2023 року, у жовтні 2023 року (а.с.12).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 02.10.2024 року №2500-0401-7/66363, позивачем за хронологічний період: січень - серпень 2024 року отримана пенсія по інвалідності у загальному розмірі 72 990,56 грн. (а.с.95).

Як вбачається із відомостей з ДРФОПП, позивач протягом І та ІІ кварталів 2024 року отримував дохід у травні 2024 року за кодом 106 від надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду у розмірі 4 970 грн. (а.с.92).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції послався на те, що встановлені судом у даній справі обставини зміни сімейного стану позивача, враховуючи покращення його матеріального становища та відсутність доказів понесення обов`язкових витрат, пов`язаних із лікуванням (за виключенням додаткових благ) чи придбанням військового екіпірування, не дають підстав суду погіршувати становище малолітнього ОСОБА_4 , оскільки це суперечитиме його інтересам. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , необхідно відмовити.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції врахував визнання відповідачем ОСОБА_3 позову, і зазначив, що у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки повна чи часткова відмова від аліментів є правом одного із батьків, а у межах даного спору, крім того, інтереси малолітньої ОСОБА_5 захищені гарантованим мінімальним розміром аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, підлягають задоволенню.

Переглядаючи рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, тобто, в частині відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, є необґрунтованим та ухваленим судом першої інстанції без додержання вимог норм матеріального і процесуального права.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Частинами 2, 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олссон проти Швеції" (№2) від 27.11.1992 року, Серія А, №250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із положеннями ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до приписів ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області, у справі №743/797/22, від 29.11.2022 року із позивача на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.11.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

Судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.04.2024 року, у справі №743/483/24, із позивача на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду - 03.04.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.05.2024 року, у справі №743/482/24, із позивача на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду - 03.04.2024 року, і до досягнення дитиною віку трьох років (а.с.15-16).

В доводах заявленого позову ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги про зменшення розміру аліментів, стверджує, що загальний розмір сплачуваних ним аліментів становить 2/3 частини щомісячно від всіх його доходів.

Враховуючи рівність прав дітей, народжених від різних шлюбів батька, на отримання утримання від нього, виходячи із засад справедливості, та приймаючи до уваги, що даним рішенням суду першої інстанції від 14.11.2024 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі №743/483/24 від 10.04.2024 року на користь ОСОБА_3 , на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття, апеляційний суд вважає, що виходячи із рівності прав дітей на отримання утримання від позивача, справедливим розміром аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде 1/6 частина заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даною постановою апеляційного суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, апеляційний суд констатує, що розмір аліментів, які стягуватимуться із позивача на кожну його дитину, буде рівним, і складатиме 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що відповідатиме засадам рівності та справедливості.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що стягнення аліментів у розмірі по 1/6 частині всіх видів заробітку (доходу) позивача, щомісячно, на утримання кожного із двох дітей позивача, буде достатнім для задоволення потреб дітей позивача, оскільки даний розмір буде становити не мінімальний, а більше рекомендованого розміру аліментів, внаслідок чого права дітей не будуть жодним чином порушені.

Приймаючи до уваги наведене вище, оскільки судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області, у справі №743/797/22, від 29.11.2022 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.11.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, вказаний розмір аліментів необхідно зменшити до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даною постановою апеляційного суду законної сили.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, при цьому, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року, в частині відмови судом у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, необхідно скасувати. За наведених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - задовольнити. І відповідно, зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі №743/797/22 від 29.11.2022 року на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даною постановою апеляційного суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до приписів ч.1 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп., в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.29) понесених ним судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Згідно приписів ч.1, ч.6 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги, що апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та відповідно, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, і враховуючи, що на підставі ч.1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", позивач ОСОБА_1 має пільги щодо сплати судового збору (а.с.54), із ОСОБА_2 в дохід держави необхідно стягнути 1 816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на його користь всіх понесених ним судових витрат, в тому числі, і витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.2 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із положень норм права, які регулюють дані правовідносини, а також умов укладеного між адвокатом Кушнеренком Є.Ю. та ОСОБА_1 договору №368 про надання правової допомоги від 02.12.2024 року (а.с.174), апеляційний суд, згідно ч.13 статті 141 ЦПК України, задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1, проводить розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, інтереси позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Кушнеренко Є.Ю., на підставі: договору №368 про надання правової допомоги від 02.12.2024 року (а.с.174), ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Кушнеренком Є.Ю., Серія СВ №1107557 від 04.12.2024 року (а.с.178), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №499 від 11.06.2010 року на ім`я Кушнеренка Є.Ю. (а.с.177). Відповідно до договору №368 про надання правової допомоги від 02.12.2024 року, який визначає розмір та порядок оплати послуг за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 сплачує адвокату гонорар за дії по наданню правової допомоги; гонорар (оплата) за надану правову допомогу (представництво, захист інтересів) ОСОБА_1 за цією угодою обчислюється, виходячи із фактичних затрат робочого часу адвоката на надання правової допомоги в справі, підготовки та складання документів, та становить 6 000 грн. Гонорар сплачується ОСОБА_1 адвокату безпосередньо після підписання даної угоди на рахунок в установі банку або готівкою.

Згідно акту виконаних робіт від 04.12.2024 року за договором про надання правової допомоги від 02.12.2024 року (а.с.175), адвокатом виконано наступний обсяг робіт:

1.Консультування ОСОБА_1 щодо підстав та порядку подання апеляційної скарги у справи з приводу зменшення розміру аліментів - 1 година.

2.Аналіз судової практики - 1 година.

3.Написання та подання апеляційної скарги, в тому числі, виготовлення копій документів - 2 години.

Всього: 4 години.

Факт оплати позивачем ОСОБА_1 послуг адвоката у розмірі 6 000 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №368 від 02.12.2024 року, згідно якого ОСОБА_1 здійснена оплата послуг адвоката Кушнеренка Є.Ю. за надання правової допомоги за договором №368 від 02.12.2024 року (а.с.176).

Відповідно до приписів ч.1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів: 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Враховуючи критерії виваженості, реальності, розумності та співмірності розміру судових витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), на підставі наданих стороною позивача доказів, а також приймаючи до уваги відсутність клопотання відповідачки ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача 6 000 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги наведене вище, приписи ч.4, ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, а також законодавчо встановлені критерії відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи відсутність клопотання відповідачки ОСОБА_1 щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу у даній справі, дослідивши надані стороною позивача докази щодо обсягу наданих послуг правничої допомоги, а також виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, а саме, визначення їх дійсності та необхідності, конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн., відповідає засадам виваженості, обґрунтованості, розумності, співмірності та справедливості.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, і відповідно до положень якої, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у неоскаржуваній апелянтом частині рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року, апеляційним судом не переглядається.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2024 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі №743/797/22 від 29.11.2022 року на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даною постановою апеляційного суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000 (шість тисяч) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 14.02.2025 року.

Головуючий: Судді: