Єдиний унікальний номер: 379/1469/24
Провадження № 2/379/72/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Шабрацького Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором ,

ВСТАНОВИВ:

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №4162408 від 28.10.2021 року у розмірі 30320,00 грн., судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. та на правову допомогу у розмірі 9000грн.

Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 28.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4162408. Згідно п. 1.1. договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8000грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом - 1800 грн., які нараховуються за ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.3.1.2. договору, Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченому п.1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.

Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1. договору). Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі встановленому договором. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Станом на день подачі позову строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №4162408. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про споживчий кредит №4162408. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, тому у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Загальний розмір заборгованості відповідача на день формування позовної заяви становить 30320,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 20720,00 грн.; заборгованість за комісією - 1600 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 06.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі в судовому засіданні з викликом сторін.

11.12.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Філіна Е.В. надано заперечення в порядку ст. 182 ЦПК України, в яких зазначив, що викладені в позовні заяві вимоги є неогрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Зазначив, що зі зімісту позовної заяви та долучених до неї додатків не вбачається, що відповідачем було проведено реєстрацію на сайті https://miloan.ua та було здійснено вхід до особистого кабінету, надано коректні ідентифікаційні дані особи, а також те, що саме ним були тримані грошові кошти у розмірі 8000 грн. Щодо факту кладення кредитного договору представник позивача зазначає лише процедуру його укладення, яка узгоджується з Законом України «Про електронну комерцію». При цьому, послідовності вчинених відповідачем дій, спрямованих на укладення ним Кредитного договору № 4162408, у позові не приведено. Також вказує, що матеріали справи також не містять доказів того, які саме Правила надання ТОВ «Мілоан» коштів у позику діяли на момент підписання відповідачем кредитного договору. Звертає увагу суду, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Надані позивачем документи, на є достатніми доказами, більше того відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують реєстрацію відповідача на офіційному віб-сайті товариства з метою укладення договору та факт його підписання. Окрім цього, викликає сумніви і факт надання відповідачу кредитних коштів шляхом перерахування на його рахунок.

23.12.2024 до суду від представника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надійшла відповідь на відзив. В якій вказує, що 28.10.2021 між ТОВ « Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4162408. Договір було укладено згідно з п.3ч.1 ст. 9 Закону України « Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку передбаченому Законом України « Про електронну комерцію». Договір про споживчий кредит №4162408 підписано позичальником 28.10.2021 електронним цифровим підписом ( одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису L42569), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в с особистому кабінеті на сайті кредитодавця ( при цьому вказаний номер є актуальним, оскільки зазначений представником відповідача у відзиві). Таким чином, відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладення договору про споживчий кредит шляхом підписання договору про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження , який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору. Та із зазначенням поміж іншого щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому були перераховані кошти в сумі 8000 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилася про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. 13.01.2025 до суду через систему «електронний Суд» надійшло клопотання від представника відповідача- адвоката Філіна Е.В. про ро згляд справи за відсутності відповідача та його представника, в заяві просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що 28.10.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4162408, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 8 000 грн. строком на 15 днів, комісії за надання кредиту в розмірі 1600 грн. та проценти за користуванням кредитом 1800 грн., які нараховуються за ставкою 5 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п. 1.3 Договору визначено, що кредит надається на 15 днів, а згідно з п. 2.3.1.2 строк кредитування може бути пролонгований, але не може перевищувати 60 днів. За змістом п. 4.2 договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, має право (а не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою у п. 1. 6 договору. У випадку нарахування процентів, вважається, що умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця.

Вказані умови також підтверджуються Анкетою-заявою на кредит №4162408 (а.с.12). Умови надання кредиту містяться у паспорті споживчого кредиту № 4162408, що є додатком № 2 до договору у додатку № 1 наведено графік платежів.

Відповідно до довідки про ідентифікацію, акцепт договору позичальником підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора L42569, дата відправки ідентифікатора 28.10.2021 року (а.с.17 на звороті).

Зазначений договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачем умов кредитування.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

З графіку платежів, який є додатком № 1 до Договору про споживчий кредит № 4162408 від 28.10.2021, слідує, що кредит надається в сумі 8 000,00 грн. в період з 28.10.2024 по12.11.2021, визначено загальну вартість кредиту, яка 11400 грн., яка складається з: 8 000 грн. суми кредиту за договором; 1800 грн. процентів за користування кредитом та 1600 грн. комісії за надання кредиту (а.с.10 на звороті).

ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 4162408 від 28.10.2024 виконало у повному обсязі, що підтверджується копією довідки виданої керівником департаменту підтримки масових платежів, платіжних систем та готівкового обігу ГО АТ КБ « Приватбанк» від 02.09.2024 року згідно якої вбачається, що 28.10.2021 ОСОБА_1 були перераховані кошти на картку № 5168-75ХХ-ХХХХ-ХХ45 на суму 8000 грн. (а.с.18).

26.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 26-01/2022-83, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача (а.с.22-24).

У відповідності до п.2.1, п.2.2 Договору факторингу, за цим договором Клієнт Первісний Кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 83 672 331,46 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши Фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками. Відповідно до умов цього Договору, Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від Боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані Фактором суми є меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнтові.

За змістом п.2.3 Договору, з дати відступлення Прав вимоги Фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за Договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення Боржниками грошових зобов`язань.

Відповідно до п. 6.1.4 Договору, право вимоги переходить до Фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників, який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги.

За змістом п. 7.1. Договору, сторони домовилися, що розмір Фінансування за Реєстром Боржників складає 4 097 773,59 грн. Фактор здійснює Фінансування на користь Клієнта шляхом одноразового перерахування суми грошових коштів протягом п`яти банківських днів з дати підписання цього Договору.

27.01.2022 вказану суму було перераховано ТОВ «МІЛОАН», як плату за відступлення права вимоги за договором факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022, що підтверджується копією платіжного доручення № 324190002 від 27.01.2022 та копії уточнення платежу від 07.03.2023 (а.с.24 на звороті).

У відповідності до Акту приймання-передавання реєстру боржників від 26.01.2022 року до договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняв реєстр боржників ТОВ «МІЛОАН», кількістю боржників 3679 (а.с.25).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняло від ТОВ «МІЛОАН» право вимоги за Договором про споживчий кредит № 4162408 від 28.10.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 (порядковий номер 1634), заборгованість якої станом на день укладення цього договору становить у загальній сумі 18720 грн., з яких: 80000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9120 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1600 грн. заборгованість за комісіями (а.с.26-27).

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за Договором про споживчий кредит № 4162408 від 28.10.2021 станом на 10.01.2023 відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 30320 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20720 грн. заборгованість за нарахованими відсотками 11600 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги + 9120 грн. - нараховані відсотки за період з 12.11.2021 по 11.01.2022); 1600 грн. заборгованість за комісіями (а.с20).

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір факторингу №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) ТОВ "Коллект Центр" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Коллект Центр" приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача (28-31).

За змістом п. 5.2 Договору, Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників у друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).

З моменту відступлення (передачі) Первісним кредитором Новому кредитору Прав вимоги, Новий кредитор є таким, що замінив Первісного кредитора у правовідносинах з Боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) Прав вимоги та мають відношення до Прав вимоги (п.5.4 Договору).

Відповідно до п. 7.1 Договору, сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за Договорами позики (Кредитними договорами), відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти у сумі 5312491,59 грн. без ПДВ (ціна договору).

Ціна договору сплачується Новим кредитором Кредитору, в будь-який передбачений (не заборонений) законодавством спосіб, в тому числі, але не виключно, шляхом перерахування коштів на рахунок, вказаний у п. 12 цього Договору або зарахування зустрічних однорідних вимог у порядку визначеному п 5.6.2 цього Договору, протягом 1065 календарних днів з дати підписання Сторонами цього Договору (п. 7.2 Договору).

У відповідності до Акту прийому-передачі реєстру боржників від 10.01.2023 року до договору №10-01/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняв реєстр боржників ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», кількістю боржників 207307 (а.с.30).

На виконання п. 7.2 Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, між цими ж сторонами 28.02.2023 було складено Акт зарахування однорідних зустрічних вимог (а.с.31).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за Договором про споживчий кредит № 4162408 від 28.10.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 (порядковий номер 43411), заборгованість якої станом на день укладення цього договору становить у загальній сумі 30230 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20720 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1600 грн. заборгованість за комісіями (а.с.34).

Таким чином, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 по договору про споживчий кредит №4162408 від 28.10.2024

З розрахунку заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 03.10.2024 вбачається, що загальна заборгованість відповідача становить 30320 грн., з яких: 8000грн. заборгованість за тілом кредиту; 20720 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1600 грн. заборгованість за комісіями (а.с.21).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

На підтвердження укладення Договору про споживчий кредит № 4162408 від 28.10.2021 року позивачем надано довідку про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 та анкету-заяву на кредит № 4162408 від 28.10.2021 року, з якої вбачається послідовність укладення цього договору, де зазначено, що 28.10.2021 відбулося підписання ОСОБА_1 договору аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора L42569.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір про споживчий кредит № 4162408 від 28.10.2021 між позивачем та відповідачем не був би укладеним.

Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається із матеріалів справи, 28.10.2021 року ТОВ «МІЛОАН» надало ОСОБА_1 кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 8000грн.

Відповідачем доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості повністю не було надано суду.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже відповідно до вищевказаних договорів (Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022 та Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023) до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 4162408 від 28.10.2021 боржником у якому виступає ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом та комісії за надання кредиту, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

З матеріалів справи установлено, що сторони кредитного договору № 4162408 від 28.10.2021 року обумовили всі істотні умови, в тому числі щодо суми кредиту в розмірі 8000 грн., строку кредитування - 15 днів (з кінцевим терміном повернення не пізніше 12.11.2021 року) зі сплатою комісії за надання кредиту 1600 грн., яка нараховувалася одноразово та процентів за користування коштами в розмірі 1800 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а також умов та строків пролонгації кредитного договору.

За змістом п. 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредиту.

Згідно з п. 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит, позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.

Відтак, у встановленому порядку, строк дії спірного кредитного договору сторонами був пролонгований на 60 днів відповідно до п.п. 1.6, 2.2.3., 2.3.1.2 Договору.

Із наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості складеного ТОВ «МІЛОАН» вбачається, що відсотки у розмірі 1800 грн. були нараховані за 15 днів (строк кредитування) відповідно до п.1.5.2 Договору за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту (8000 грн.) за кожен день строку користування кредитом; відсотки у розмірі 7320 грн. були нараховані за 60 днів (з урахуванням пролонгації) відповідно до п. 1.6, п. 2.3.1.2 Договору за ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту (8000 грн.) за кожен день користування кредиту, що в сукупному розмірі становить 9120 грн. (а.с.36, 37).

Згідно з п. 2.2.3 Договору, після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється (а.с.14).

Відсотки за користування кредитом після спливу строку кредитування (після 11.01.2022) до відступлення права вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (26.01.2022) за вказаним договором ТОВ «МІЛОАН» не нараховувалися.

Із наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості складеного ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на дату відступлення права вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (10.01.2023) вбачається, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за період з 26.01.2022 по 23.02.2022 (29 днів) було нараховано відсотки (згідно кредитного договору) із розрахунку 5,00% від фактичного залишку кредиту (8000 грн.) за кожен день користування кредиту, що становить 11600 грн., що в сукупному розмірі із нарахованими відсотками за користування кредитом ТОВ «МІЛОАН» (9120 грн.) становлять 20720 грн.

З указаного розрахунку також установлено, що нарахування ОСОБА_1 3% річних та інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України не здійснювалося.

Із наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості складеного ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 03.10.2024, вбачається, що останні не здійснювали будь-яких нарахувань відповідачу ОСОБА_1 після переходу до них прав вимоги.

Відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав.

Водночас, позивач не заявив до ОСОБА_1 вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, умовами договору (п.1.5.1 Договору) було узгоджено сплату комісії у розмірі 1600 грн., яка відповідачем не сплачена.

А тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8000 грн., за комісією в розмірі 1600 грн. та за нарахованими відсотками станом на 11.01.2022 року в розмірі 9120 грн., а всього 18720 грн.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

В свою чергу, ОСОБА_1 не надала в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.

Представник відповідача у поданих запереченнях зазначив, що зі змісту позовної заяви та долучених до неї доказів не вбачається, що відповідачем було проведено реєстрацію на сайті. Та було здійснено вхід до особистого кабінету, а також те що саме нею були отримані грошові кошти у розмірі 8000 грн. Однак, такі доводи представника відповідача спростовуються випискою наданою АТ КБ «Приватбанк» про зарахування про зарахування 8000 грн. 28.10.2021 від ТОВ «МІЛОАН» на рахунок відповідача.

З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 4162408від 28.10.2021 року у розмірі 18720,00 грн. з яких: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000 грн., відсотки, нарахованими у період дії договору, у 9120 грн.,заборгованість за комісією у розмірі 1600 грн.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України)

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 гривень та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 3028 гривні.

Матеріалами справи встановлено що при звернення до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028 копійок.

З огляду на те, що позов задоволено частково (61,74%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1869 гривні 48 копійок (із розрахунку3028*61,74:100 = 1869,48).

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18.

У разі неспівмірності розміру витрат на правову допомогу суд самостійно визначає розмір судових витрат (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.

Судом досліджено договір № 02-09/2024-8 від 02.09.2024 про надання правової допомоги ТОВ «Коллект Центр» ФОП «Калітіна О.В.» (а.с 40-41), тарифи та послуги фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ,платіжну інструкцію про оплату послуг за надання правової допомоги згідно договору № 02-09/2024-8 від 09.10.2024 (а.с. 43), заявку на надання юридичної допомоги № 48 від 03.09.2024 (а.с. 44), витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 (а.с. 45). Зміст вказаних документів не суперечить вимогам законодавства до їх оформлення.

З урахуванням вищевикладеного, обсягу наданої правової допомоги, розрахунку цієї правової допомоги, зважаючи на характер даної категорії справи, загальний обсяг наданих правничих послуг за відповідний період, компенсації підлягають кошти в сумі 3000 грн., що відповідатиме об`єктивному та співмірному обсягу наданої правової допомоги стороні позивача. Із врахуванням часткового задоволення позову, розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку слід стягнути з відповідача, становить 1852,20гривень (із розрахунку 3 000*61,74:100).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207,526,527,530,611,612,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст.4,12,77-82,141,259,263-265,273,274-279,352,354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3 офіс 306, ) заборгованість за Договором № 4162408 від 28.10.2021 у розмірі 18720 грн. ( вісімнадцять тисяч сімсот двадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3 офіс 306, ) судовий збір в розмірі 1869,48 грн.(одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять грн.) 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3 офіс 306, ) витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 1852,20 грн.( одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві грн.) 20 коп.

Рішення набирає сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 19.02.2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, .

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Таращанського районного суду Київської області Григорій ШАБРАЦЬКИЙ