Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6707/24 Головуючий у 1-й інст. Пилипюк Л. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/6707/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс»

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Пилипюк Л.М.

встановив:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Марин-Фінанс») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №CL-83545 у розмірі 54 587,67 грн., в тому числі строкове тіло у розмірі 0 грн., прострочене тіло у розмірі 30 455,93 грн., строкові відсотки у розмірі 0 грн., прострочені відсотки у розмірі 24 131,74 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» 23 листопада 2017 року укладено Кредитний договір № CL-83545. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Кредитор належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату цієї вимоги, заборгованість за Кредитним договором складає 54 587,67 грн., в тому числі строкове тіло у розмірі 0 грн., прострочене тіло у розмірі 30 455,93 грн., строкові відсотки у розмірі 0 грн., прострочені відсотки у розмірі 24 131,74 грн.

08 листопада 2023 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК» Марин-Фінанс» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, заборгованість за Кредитним договором складає 54 587,67 грн. Оскільки відповідач вказану вимогу залишив без уваги, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що дане рішення вважає незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм процесуального права.

Вказує, що відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Як вбачається з платіжної інструкції від 08.11.2003 №1 позивачем було здійснено оплату на користь банку згідно договору факторингу із відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від 08.11.2023 в розмірі 4 420 385,21 грн. Відтак, ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» є новим кредитором за вказаним кредитним договором.

Вважає, що суд формально підійшов до вирішення даного спору, не витребував від позивача чи банку необхідних документів для повного та всебічного розгляду справи.

Крім цього, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження не укладення кредитного договору, зокрема, не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним. Позичальником не доведено належного повернення позичених коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Зазначає, що заборгованість за кредитним договором не погашена і зміна кредитора жодним чином не впливає на факт того, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав і заборгованість наявна донині.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано доказів на підтвердження виконання АТ «Кредобанк» умов Кредитного договору № CL-83545 від 23.11.2017 щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування, як про те також зазначено у пункті 2.1. Графіку платежів за кредитним договором, а також докази використання відповідачем кредитних коштів та здійснення ним погашення (повне або часткове) кредиту.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 23 листопада 2017 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-83545.

Пунктом 1 Кредитного договору передбачено, що Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором.

Пунктом 2 Кредитного договору передбачено таке: Сума кредиту 52 170,00 грн; Дата видачі кредиту - 23.11.2017 (датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані у пункті 2.4 Кредитного договору); Строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 22.11.2022.

У пунктах 2.4-2.7 Кредитного договору зазначено про доручення позичальника Банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби із зазначення реквізитів поточного та транзитного рахунків.

Крім цього, згідно пунктів 2.10, 2.11 Кредитного договору, за видачу кредиту позичальник сплачує Банку комісію, одноразово - 0 грн, сплачується в день видачі кредиту; за відкриття поточного рахунку та випуск банківської платіжної картки - 100 грн, в день укладення договору про відкриття Позичальнику поточного рахунку (безготівковим переказом з поточного рахунку Клієнта відкритого в Банку). Додатковими умовами (у тому числі необхідність укладання договорів з третіми особами) є: Відкриття поточного рахунку - Позичальник зобов`язаний укласти з Банком договір поточного рахунку та оплатити відкриття рахунку; Випуск банківської платіжної картки - Позичальник зобов`язаний оплатити випуск, отримати та активувати банківську платіжну картку (надалі - БПК).

Згідно пункту 3.1 Кредитного договору, Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься у п. 2.4 Кредитного договору.

Право Позичальника відмовитися від цього кредитного договору протягом 14 календарних днів з для укладання, передбачено пунктом 3.2 Кредитного договору.

Так, відповідно до пунктом 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 44,99 % річних.

Відповідно до пунктом 4.4 Кредитного договору, загальні витрати позивальника по кредиту за цим Кредитним договором становлять 81 142,74 грн.

Відповідно до пунктом 4.5 Кредитного договору, реальна річна процентна ставка 55.51 % річних.

Відповідно до пунктом 4.6 Кредитного договору, загальна вартість кредиту для позичальника за цим Кредитним договором становить 133 312.74 грн.

Відповідно до пунктом 6.1 Кредитного договору, позивальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього.

Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до Графіку платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору. Всього зобов`язався здійснити 60 щомісячних платежів по 2 219,00 гривень кожного останнього числа відповідного місяця (пункт 6.2 Договору).

08.11.2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» було укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого, та згідно додатку №1 до Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023, АТ «Кредобанк» відступило право грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 54 587,67 грн. на користь ТОВ «ФК «Марин-Фінанс».

Звертаючись до суду з позовом, представником позивача долучено до матеріалів справи Розрахунок заборгованості за період з 02.11.2020 (23.11.2017) по 08.11.2023 за Кредитним договором №CL-83545 від 23.11.2017, згідно якого, станом на 08.11.2023 позичальник ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму у розмірі 54 587,67 грн., з яких: 0 грн - заборгованість за тілом кредиту (строкова); 30 455,93 грн - сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена); 0 грн - сума заборгованості за відсотками (строкова); 24 131,74 грн - сума заборгованості за відсотками (прострочена).

Як убачається із матеріалів справи, 30.01.2024 ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» адресувало ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та пропонувало негайно сплатити заборгованість за Кредитним договором №CL-83545 в сумі 54 587,67 грн. Водночас, до матеріалів справи представником позивача не додано доказів надсилання такої вимоги ОСОБА_1 та її отримання останнім.

Так, на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором №CL-83545 від 03.09.2018, представником позивача надано копії: Кредитного договору №CL-83545 від 23.11.2017 з Графіком платежів за цим договором; Анкети-Заяви №CL-131175 на отримання готівкового кредиту (дата та час видруку: 22.11.2017); копія паспорта відповідача; Досудова вимога від 30.01.2024; Договір факторингу від 08.11.2023 (перша та остання сторінка) з Додатком №1 до нього, а також Розрахунок заборгованості станом на 08.11.2023 .

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1-2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві представник ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» посилалась на те, що 22 листопада 2017 року відповідач підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

23 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір №CL-83545, відповідно до п.2.2 , якого датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані в п.2.4. Кредитного договору).

Відповідно до п.2.4 Позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на відповідні цілі та відповідні реквізити.

Слід зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Разом з тим, позивачем не надано до суду первинної виписки з карткового рахунку відкритого на ім`я відповідача, з якої можна було б встановити факт виконання банком п.2.2 - 2.4 Договору, користування відповідачем кредитними коштами та наявність у нього заборгованості за кредитом.

В свою чергу, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що даний розрахунок складається лише з підсумкової суми заборгованості станом на 08.11.2023 року. У розрахунку не розписано а ні дату та розміри нарахування відсотків, а ні дати та розмір сплачення заборгованості відповідачем (а.с.23). Тобто з наданих доказів суд навіть не може встановити, що виконуючи зобов`язання боржник визнавав умови договору.

За правилами ч. 1, 3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а відповідно і доказів про наявність заборгованості та її розмір, тому вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи представника позивача про те, що суд не витребував у позивача докази видачі кредитних коштів, колегія суддів відхиляє, так як згідно ст.81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний доводити обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок.

Позивачем клопотання про прийняття нових доказів через неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з наданням відповідних доказів, не заявлялись, а тому в апеляційного суду відсутні підстави для прийняття та дослідження поданих разом з апеляційною скаргою документів (договір факторингу від 08.11.2023, реєстр боржників до договору факторингу, платіжна інструкція №1 від 08.11.2023 про сплату коштів до договору факторингу, розрахунок заборгованості за договором кредиту № CL-83545 від 23.11.2017, виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 з 23.112017 по 07.11.2023) на стадії апеляційного провадження.

Крім цього, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У позовній заяві позивач просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності представника (а.с.7), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18.

Таким чином надані позивачем до апеляційної скарги докази не приймаються апеляційним судом в якості доказів, оскільки позивачем не надано доказів неможливості подання договору факторингу від 08.11.2023, реєстру боржників до договору факторингу, платіжної інструкція №1 від 08.11.2023 про сплату коштів до договору факторингу, розрахунку заборгованості за договором кредиту № CL-83545 від 23.11.2017 та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 з період 23.112017 по 07.11.2023 до районного суду, що відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України унеможливлює прийняття цих доказів на стадії апеляційного розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про недоведеність факту видачі кредиту (користування кредитними коштами, розрахунок карткою).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс»залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 08 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий Судді