КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/11172/24

Апеляційне провадження № 22ц/824/3433/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» за участі третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Борисевич Д.В. звернувся до суду з вказаним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправними та скасувати наказ ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 23 травня 2024 року №181/ос «Про припинення трудового договору із ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління фінансово-економічної діяльності ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»; стягнути з ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 травня 2024 року по день прийняття рішення у справі; стягнути з ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» понесені судові витрати; стягнути з ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.; допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління фінансово-економічної діяльності ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту». Просила залучити як третю особу ОСОБА_3 , який підписав оспорюваний позивачкою наказ (т. 1 а.с. 1-7, 42-55, 140-141).

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23 травня 2024 року наказом № 181/ос припинено трудовий договір із позивачем, начальником управління фінансово-економічної діяльності, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підставою вказано наказ ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року № 71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», попередження про звільнення від 15 березня 2024 року № 01-19/518/24, протокол засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 21 травня 2024 року № 2.

Позивач попереджена про наступне вивільнення та надано перелік вакантних посад. Крім того, запропоновано взяти участь у відборі на посаду, що відповідає її кваліфікаційному рівню та досвіду роботи - менеджер з внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту. Позивач жодної відмови від переведення на іншу роботу не подавала ні усно, ні письмово. Попередження містить інформацію про можливість вирішення питання подання заяви про переведення на іншу посаду до 23 травня 2024 року включно, проте відповідач не дотримався цього строку, 21 травня 2024 року було вирішено звільнити із займаної посади.

Зазначав, що позивачу не було повідомлено, які з переліченого списку посад відповідають її кваліфікації, що значно ускладнює здійснення вибору. Також у списку були посади, на які позивач за кваліфікаційними вимогами не може бути працевлаштована. Одночасно позивачу було запропоновано взяти участь у відборі на посаду менеджера внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту. Відповідачем також порушені вимоги п.6.3 розділу 6 колективного договору, яким передбачено у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, в першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу. Однак відповідач під час проведення процедур скорочення штату працівників продовжував прийоми на роботу без жодних обмежень (т. 1 а.с. 1-7, 42-55).

29 липня 2024 року представником відповідача ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позивач попереджена про наступне звільнення, одночасно їй надано перелік всіх вакантних посад. Також позивача повідомлено, що у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яка відповідає кваліфікаційному рівню, а також при відмові трудовий договір буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 23 травня 2024 року. 21 травня 2024 року на засіданні тимчасової комісії з дотриманням трудового законодавства при проведенні організаційних заходів розглянуто питання скорочення позивача та з`ясовано, що позивач не подала заяви на зайняття на жодну із запропонованих вакантних посад. Працівник якщо бажає перевестись на якусь посаду, має вчинити активну дію-подати відповідну письмову заяву/надати згоду.

Крім того, відповідачем запропоновані списки вакантних посад на момент попередження та станом на 02 квітня 2024 року, 22 квітня 2024 року. Позивач помилково зазначає, що рішення про її звільнення було прийнято 21 травня 2024 року, що начебто позбавило її можливості обрання вакантної посади. Підставою звільнення позивача був наказ № 181/ОС, а не протокол комісії від 21 травня 2024 року. Посада начальника управління внутрішнього аудиту стала вакантною 29 січня 2024 року, а посада заступника начальника управління внутрішнього аудиту введена до штатного розпису 23 лютого 2024 року згідно наказу товариства від 29 січня 2024 року № 37. Наказом товариства № 29/ос від 02 лютого 2024 року на посаду начальника управління внутрішнього аудиту призначена Лановяк С.І. Наказом № 55/ос від 26 лютого 2024 року переведено на посаду заступника начальника управління внутрішнього аудиту ОСОБА_5 , яка до цього працювала в даному управлінні на посаді менеджера з аудиту.

Отже, на момент попередження позивача про наступне вивільнення і до моменту її звільнення вказані посади не були вакантними. Щодо доводів позивача про недотримання роботодавцем вимог п.6.3 розділу 6 колективного договору, в частині того, що під час процедур скорочень відповідач продовжував здійснювати прийоми на роботу працівників, зазначено таке. Зазначає, що позивач неправильно трактує п.6.3 розділу 6 колективного договору, відповідно до якого у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, у першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу. Звільнення працівників за скороченням штатів або чисельності застосовується лише як крайній засіб, коли вичерпані всі можливості їх працевлаштування на підприємстві, за згодою відповідних профспілкових комітетів. Перше речення даного пункту колективного договору стосується випадку зменшення чисельності працівників у зв`язку зі скороченням обсягу робіт. У цьому спорі дане положення не застосовується, оскільки через зміни в організації виробництва і праці було проведено заходи по скороченню штату працівників. Тобто, в штатному розписі змінювалися посади-додавалися нові з новими структурними підрозділами та скорочували інші.

Зазначає, що скорочувалися саме посади, а не зменшувалась кількість працівників за однорідними посадами. В таких випадках не заборонено роботодавцю паралельно шукати нових працівників, зокрема, на новостворені структурні одиниці/посади, якщо наявні працівники або не підходять на нові посади за кваліфікаційними вимогами або не бажають їх обіймати. Позивачу пропонувалися всі вакантні посади. Законність звільнення виключає наявність протиправної поведінки, вини товариства та завданої позивачу моральної шкоди (т. 1 а.с. 96-103).

06 серпня 2024 року представникОСОБА_1 - адвокат Борисевич Д.В. подав відповідь на відзив, в якій зазначено, що за час скорочення працівників на вакантні посади було призначено інших працівників, зокрема, 10 квітня 2024 року на посаду заступника начальника юридичного управління призначено Ревенко О.Т. Позивач не була запрошена на час прийняття рішення тимчасовою комісією. 21 травня 2024 року з метою надання інформації про наявність певних навичок, нової освіти чи опанування якоїсь нової професії. Через недотримання відповідачем вимог п.6.3 колективного договору та здійснення подальшого прийому на роботу. Позивач позбавлена права зайняття, зокрема, посади заступника начальника юридичного управління. Що стосується розміру заявленої моральної шкоди, дана сума є співмірною (т. 1 а.с. 168-172).

12 серпня 2024 року представник відповідача ОСОБА_6 скористався своїм правом подачі заперечень на відповідь на відзив, де вказував, що позивач зазначає, що з 22 квітня 2024 року відповідач не пропонував вакансії. Однак, це пов`язано з тим, що нових(інших) вакансій вже не було. Позивач не надала згоди на жодну з вакантних посад (т. 1 а.с. 160-163).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» за участі третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, відмовлено повністю(т. 1 а.с. 232-241).

Не погодившись з рішенням районного суду, 7 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Борисевич Д.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 1-11, 29-46).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте без дослідження доказів та аргументів учасників справи, а також з ігноруванням сталої судової практики.

Зазначав, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем та її представником неодноразово було звернено увагу суду на Попередження про наступне вивільнення. Так, в зазначеному Попередженні зазначено, що відповідно до статті 49-2 КЗпП, враховуючи норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на підставі наказу ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22.02.2024 №71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в апараті управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» попереджено, що посада позивача скорочується, а ОСОБА_1 підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату працівників 23.05.2024. Також проінформовано, що у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яка відповідає кваліфікаційному рівню Позивача, а також при її відмові від такої роботи, трудовий договір буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України.

Крім того, позивачу було запропоновано взяти участь у відборі на посаду, що відповідає її кваліфікаційному рівню та досвіду роботи - менеджер з внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту.

Зазначав, що з моменту попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення і до самого дня звільнення, позивача жодним чином не було повідомлено про початок відбору на посади менеджера з внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та невідомо ким саме було встановлено, що виключно наведена вище посада менеджера відповідає «кваліфікаційному рівню та досвіду роботи» ОСОБА_1 .

Вказував, що посада менеджера є значно нижчою, ніж посада, яку позивач обіймала до звільнення. Натомість, у наданому позивачу переліку вакантних посад були і рівнозначні посади - заступник директора департаменту з майнової політики та економічного планування - начальник відділу казначейства, заступник директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальник відділу комерційної діяльності, заступник директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальник відділу закупівельних процедур. Проте, дані посади відповідачем не визначено такими, що відповідають кваліфікаційному рівню та досвіду роботи позивача та не запропоновано позивачу для участі у відборі разом із посадою менеджера з внутрішнього аудиту.

У зв`язку із викладеним, відповідач підтверджує суто формальне надання переліку вакантних посад 19.03.2024 року, 02.04.2024 року та 22.04.2024 року, оскільки в Попередженні самостійно визначив, що посада менеджера, на його протиправне переконання, є єдиною посадою, яка нібито відповідає кваліфікаційному рівню та досвіду роботи позивача. Зазначене свідчить про неналежне визначення відповідачем кваліфікаційного рівня та досвіду роботи позивача а також про порушення процедури скорочення.

Судом першої інстанції у засіданні, яке відбулось 13.08.2024 року, було зобов`язано представника відповідача надати до суду кваліфікаційні вимоги на посади менеджера з внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту, заступника директора департаменту з майнової політики та економічного планування- начальника відділу казначейства, заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальника відділу комерційної діяльності, заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальника відділу закупівельних процедур. Незважаючи на наявність такого зобов`язання, представником відповідача до суду не було надано витребуваних документів, про що у подальших судових засіданнях неодноразово було зазначено суду першої інстанції представником позивача. Проте, суд першої інстанції не вжив жодних заходів щодо повторного зобов`язання відповідача надати витребувану інформацію та фактично проігнорував свої ж вимоги. Вважав, що зазначені дії мають ознаки безумовного порушення норм процесуального законодавства в частині збору доказів як з боку відповідача, так і з боку суду першої інстанції.

Зазначав, що неодноразово звертав увагу суду на наявний колективний договір між адміністрацією та Об`єднаним профспілковим комітетом (трудовим колективом) ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на 2013 - 2024 р.р. (в редакції станом на 19.01.2024). Так, відповідно до пункту 6.3 Розділу 6 Колективного договору у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, у першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу. Звільнення працівників за скороченням штатів або чисельності застосовувати лише як крайній засіб, коли вичерпані всі можливості їх працевлаштування на підприємстві, за згодою відповідних комітетів.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішення зазначив, що судом не встановлено порушення вимоги п. 6.3. розділу 6 колективного договору, яким передбачено у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, в першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу. Проте, в подальшому судом першої інстанції не зазначено виходячи з чого суд не встановив порушення вимог положень Колективного договору, а отже не обґрунтовано таких висновків.

Під час проведення процедур скорочення штату працівників відповідач продовжував здійснювати прийом на роботу без жодних обмежень, що було підтверджено під час розгляду справи в самим відповідачем.

29 січня 2024 року наказом ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» №37 «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління та організаційної структури ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та введено в дію з 29 січня 2024 року зміни до штатного розпису апарату управління та організаційної структури ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затверджені рішенням Ради директорів Товариства з 29.01.2024 (протокол від 29.01.2024 №8). Так, зазначеним наказом управління фінансово-економічної діяльності та управління з майнових питань підпорядковано департаменту майнової політики та економічного планування, якого відповідно до організаційної структури, затвердженої наказом відповідача від 19.12.2023 №342, не було.

Отже, враховуючи попереднє безпосереднє підпорядкування управління фінансово - економічної діяльності виконавчому директору, після введення в дію нової організаційної структури, безпосереднє підпорядкування відбувалось директору департаменту майнової політики та економічного планування. В подальшому, після 22.02.2024, посаду начальника управління фактично було розділено на дві інші посади - заступник директора департаменту з економічного планування та заступник директора департаменту-начальник відділу казначейства-начальник відділу економічного планування департаменту з майнової політики та економічного планування.

Після поділу посади позивача на дві новостворені, функціональні обов`язки таких посад дійсно став меншим, аніж на первинній посаді. Проте, у зв`язку із тим, що 06.02.2024 на посаду директора департаменту без жодних конкурсів та/або відборів було призначено ОСОБА_7 , позивача фактично було позбавлено роботи у зв`язку із переходом функціональних обов`язків до новостворених посад.

Наголошував, що позивачу взагалі не було повідомлено, які з переліченого списку посад відповідають її кваліфікації, що значно ускладнює здійснення вибору. Більш того, відповідачем надавались позивачу для обрання посади, на які вона працевлаштована бути не може за кваліфікаційними вимогами, зокрема, посади слюсаря-електрика, електромеханіка, монтера колій, інженер виробничо-технічного відділу, тощо. Додатковим підтвердженням надмірного формалізму з боку відповідача під час пропозиції вакантних посад є той факт, що позивачу одночасно було запропоновано як взяти участь у відборі на посаду менеджера внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту, так і вакансію відповідно до Попередження, на які ОСОБА_1 може бути переведена. Вважав, що такі дії роботодавця мають ознаки суто формального пропонування ОСОБА_1 вакантних посад та свідомого ускладнення реалізації прав позивача, котрий, як вразлива у трудових відносинах сторона, не зміг реалізувати своє Конституційне право на працю, що прирівнюється до неналежного виконання вимог ст. 492 КЗпП. Проте, дані доводи позивача та її представника були абсолютно не дослідженні судом першої інстанції та жодним чином не спростовані ані відповідачем, ані судом в оскаржуваному рішенні.

Посилався на практику Верховного суду, а саме постанови ВСУ від 07 листопада 2011 року у справі №6-45цс11, від 03 квітня 2024 року у справі №208/5799/23. Наголошував, на постанову ВС від 04 вересня 2024 року у справі № 145/219/21 та постанову Великої Палати ВС від 28.08.2024 року №641/1334/23 п. 106. (т. 2 а.с. 1-11, 29-46).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Ревенко О.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року залишити без змін (т. 2 а.с. 59-63).

19 грудня 2024 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Федорова О.С. розгляд справи був відкладений до 13 лютого 2025 року (т. 2 а.с. 71-82).

У судовому засіданні представник позивачка ОСОБА_1 , її представник - адвокат Федоров О.С. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідача - Ревенко О.В. заперечував проти скарги і просив її відхилити, оскаржуване рішення районного суду залишити без змін.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази (т. 2 а.с. 51-58, 83-86).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року № 71 « Про введення в дію штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» введено в дію з 23 лютого 2024 року штатний розпис. Внаслідок відповідних змін ліквідовано управління фінансово-економічної діяльності та скорочено посаду начальника управління фінансово-економічної діяльності. Повідомлено Дніпровський районний центр зайнятості та голову Об`єднаного профспілкового комітету ОСОБА_8 , голову професійної спілки працівників промислового залізничного транспорту ОСОБА_9 про проведення організаційних заходів та наступне вивільнення працівників (т. 1 а.с. 111-124).

19 березня 2024 року позивачу вручене повідомлення про заплановане вивільнення від 15 березня 2024 року та перелік вакантних посад на підприємстві станом на 19 березня 2024 року (т. 1 а.с.12 зв.-15).

Перелік вакантних посад на підприємстві відповідача станом на 02 квітня 2024 року і станом на 22 квітня 2024 року надано позивачці під її особистий підпис про що у справі є докази (т. 1 а.с. 125-128).

До суду першої інстанції представником відповідача надано: колективний договір Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (т. 1 а.с. 108-110); повідомлення Дніпровський районний центр зайнятості про вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (т. 1 а.с.111); повідомлення голові об`єднаного профспілкового комітету про проведення організаційних заходів стосовно, зокрема, начальника управління фінансово-економічної діяльності (т. 1 а.с. 112-114); наказ № 71 від 22 лютого 2024 року «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» (т. 1 а.с.115-116, 117,118,119-120, 121); наказ № 70 від 22 лютого 2023 року «Про введення в дію оновленої організаційної структури ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ (т. 1 а.с.122-123); організаційну структуру ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ (т. 1 а.с.124); оновлений список вакансій станом на 02 квітня 2024 року, з яким позивач ознайомлена 02 квітня 2024 року (т. 1 а.с.125, 126); оновлений список вакансій станом на 22 квітня 2024 року, з яким позивач ознайомлена (т. 1 а.с.127, 128) ; копію наказу № 29/ос від 02 лютого 2024 року про призначення на посаду начальника управління внутрішнього аудиту Лановяк С.І. (т. 1 а.с.129); копію наказу № 55/ос від 26 лютого 2024 року про переведення на посаду заступника начальника управління внутрішнього аудиту ОСОБА_5 (т. 1 а.с.130); перелік вакантних посад на підприємстві станом на 01 січня 2024 року (т. 1 а.с. 178-180), станом на 15 березня 2024 року (т. 1 а.с. 181-183); станом на 23 травня 2024 року (т. 1 а.с. 184-186); наказ № 187/ос від 23 травня 2024 року про переведення на посаду заступника директора департаменту з майнової політики та економічного планування - начальник відділу казначейства Векленко М.В. (т. 1 а.с. 213,214); наказ № 184/ос від 23 травня 2024 року про переведення на посаду заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальник відділу комерційної діяльності ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 211, 212); наказ № 189/ос від 23 травня 2024 року про переведення на посаду заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальник відділу закупівельних процедур ОСОБА_11 (т. 1 а.с.209,210).

21 травня 2024 року на засіданні тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» прийнято рішення, у разі неподання позивачем до визначеного у попередженні про наступне вивільнення терміну заяви на переведення на вакантну посаду і позитивного вирішення комісією з дотриманням трудового законодавства при проведенні організаційних заходів щодо цього питання 25 травня 2024 року звільнити відповідно до п.1 статі 40 КЗпП у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (т. 1 а.с. 79-81).

23 травня 2024 року наказом № 181/ос припинено трудовий договір із ОСОБА_1 - начальником управління фінансово-економічної діяльності на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підставою вказано наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року № 71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». Попередження про звільнення від 15 березня 20224 року № 01-19/518/24, протоколом засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 21 травня 2024 року № 2 (т. 1 а.с.82).

Згідно довідки про доходи, виданої Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 06 червня 2024 року нарахована заробітна плата у березня 2024 року - 45512,00 грн., у квітні 2024 року - 43 706, 99 грн. (т. 1 а. с. 87).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є законним.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис відповідно до положень частини третьої статті 64 ГК України.

Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників, зокрема тих, які визначені статтями 42, 49-2, 49-4 КЗпП України.

Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Так, з матеріалах справи вбачається, що у відповідача ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» мали місце зміни в організаційній структурі підприємства, зокрема, ліквідовано управління фінансово-економічної діяльності та скорочено посаду начальника управління фінансово-економічної діяльності, яку обіймала позивачка ОСОБА_1 .

Попередження від 15 березня 2024 року № 01-19/518/24 про наступне скорочення 23 травня 2024 року було вручено особисто під підпис ОСОБА_1 19 березня 2024 року, а звільнено 23 травня 2024 року наказом № 181/ос з 23 травня 2024 року, тобто попередження відбулось за два місця до звільнення.

Оскільки відповідач запропонував вакантні посади позивачу у межах 2-місячного терміну з дня попередження його про звільнення та до дня фактичного звільнення, колегія суддів вважає, що відповідач не порушив норми ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо дотримання встановлених термінів.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що після повідомлення позивачки про майбутнє скорочення, відповідач надав позивачці перелік вакантних посад на підприємстві станом на 19 березня 2024 року, станом на 02 квітня 2024 року і станом на 22 квітня 2024 року під її особистий підпис про що у справі є докази, що підтверджується аркушем ознайомлення з вакантними посадами (т. 1 а.с. 12-20, 125-128).

Крім того, позивачка із заявою про переведення на одну з вакантних посад до роботодавця не зверталася. Цих обставин позивачка та її представник в суді апеляційної інстанції не спростували про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 95).

З урахуванням того, що відповідач запропонував позивачці вакантні посади, з яких вона могла обрати посаду та працювати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду, з дня попередження про звільнення та до дня фактичного звільнення, відповідачем дотримано вимог ч. 3 ст. 49-2 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України з урахуванням неможливості переведення працівника без його згоди на іншу роботу.

Судом не встановлено порушення вимоги п.6.3 розділу 6 колективного договору, яким передбачено у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, в першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу (т. 1 а.с. 108-110).

29 січня 2024 року наказом № 37 внесено зміни до штатного розпису апарату управління та організаційної структури Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», зокрема, управління фінансово - економічної діяльності та управління з майнових питань підпорядкувати департаменту майнової політики та економічного планування, що підпорядковано виконавчому директору Ігорю Кунцевському (т. 1 а.с. 131).

Наказом № 71 від 22 лютого 2024 року «Про введення в дію нового штатного розпису» у зв`язку з впровадженням змін в організації виробництва і праці, оптимізацією робочих місць та скороченням штату працівників з метою раціоналізації робочих місць та приведення до оптимальної норми керованості в апараті управління, забезпечення відсутності дублювання керівних функцій і встановлення підпорядкування у відповідності до виробничих потреб товариства з 23 лютого 2024 року введено в дію штатний розпис.

Посилання позивачки на те, що відповідачем не запропоновано її посади заступника директора департаменту з майнової політики та економічного планування- начальника відділу казначейства, заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення- начальника відділу комерційної діяльності, заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальника відділу закупівельних процедур спростовуються змістом переліку вакантних посад станом на 19 березня 2024 року, з якими позивач особисто ознайомлена.

Таким чином, звільнення позивачки з посади начальника управління фінансово-економічної діяльності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог законодавства.

Доводи позивачки, що судом першої інстанції не досліджено питання поділу посади, яку займала позивач, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними та відхилив, оскільки посада позивачки була скорочена з 23 травня 2024 року, а об`єктивних доказів поділу такої посади матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що наказом № 29/ос від 02 лютого 2024 року призначено на посаду начальника управління внутрішнього аудиту Лановяк С.І. (т. 1 а.с.129), а наказом № 55/ос від 26 лютого 2024 року переведено на посаду заступника начальника управління внутрішнього аудиту ОСОБА_5 колегія суддів відхиляє, оскільки дане питання не є предметом розгляду даної справи, а вказані посади на день попередження позивача 19 березня 2024 року про наступне вивільнення не були вакантними.

Доводи апелянта про неврахування районним судом сталої судової практики, суд апеляційної інстанції визнав помилковими, оскільки в зазначених апелянтом постановах Верховний Суд наголошував на тому, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював (т. 2 а.с. 1-11, 30-40).

Натомість у цій справі, яка переглянута апеляційним судом, відповідач завчасно запропонував позивачці під особистий підпис усі наявні у роботодавця вакантні посади, і таких висновків районного суду апелянтом не спростовано, отже фактичні обставини встановлені у справах, які були переглянуті касаційним судом та фактичні обставини у цій справі є різними.

Також, колегія суддів перевірила та відхилила доводи позивачки та її представника про наявність у позивачки переважного права на залишення на роботі, врахувавши наступне.

За приписами ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Отже, застосування положень ст. 42 КЗпП України можливе серед працівників, що обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Такий висновок Верховного Суду викладено у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/161/16-ц та від 27.03.2019 у справі №756/5243/17.

Тобто, переважне право можна було б реалізувати за наявності аналогічної посади, яка не підлягала б скороченню, а така у штатному розписі відсутня.

Враховуючи, що посада начальника управління фінансово-економічної діяльності ПАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» була єдиною на підприємстві, в даному випадку не підлягає застосування положення ст. 42 КЗпП України.

За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця також регламентовано ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідачем повідомлено Дніпровський районний центр зайнятості та голову Об`єднаного профспілкового комітету Категоренко І., голову професійної спілки працівників промислового залізничного транспорту ОСОБА_9 про проведення організаційних заходів та наступне вивільнення працівників (т. 1 а.с. 111-124).

Поряд з цим, позивачка ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що не є членом профспілки та (або) її виборного органу. Про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 95).

Таким чином, судом апеляційної інстанції перевірено та встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не була у період, що передував звільненню, членом профспілкової організації підприємства відповідача.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Частиною 1 ст. 237 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вказані норми підлягають застосуванню лише у випадку наявних порушень у діях роботодавця, тобто, зазначені вимоги є похідними від вимог про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі.

Враховуючи необґрунтованість вимог щодо поновлення на роботі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок сторони відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 лютого 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова