У Х В А Л А

12 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 359/6728/22

провадження № 61-10269св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Київській області, Київська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гулька Бориса Івановича, Коломієць Ганни Василівни, Луспеника Дмитра Дмитровича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами Головного управління Національної поліції у Київській області,заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Яковлєвої Л. В., та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Мережко М. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ НП в Київській області), Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 23 квітня 2019 року будівельна бригада ТОВ «БМУ-53» почала проводити будівельні роботи на належній йому земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим були знищені зелені насадження, розкопана земельна ділянка, при цьому працівники товариства поводилися агресивно, погрожували йому та його батькам. Під час таких неправомірних дій його три рази було жорстоко побито будівельниками на його ж земельній ділянці при відстоюванні власних прав та майна.

Неодноразові виклики поліції жодного результату не дали. Більш того, судовими рішеннями від 10 вересня 2020 року у справі № 320/5443/19 та від 23 липня 2021 року у справі № 359/3686/20 було встановлено факт бездіяльності патрульної поліції та неетичні висловлювання з боку патрульної поліції на адресу його батьків.

Крім того, він звертався із заявами до органів досудового розслідування, у зв`язку з чим 24 червня 2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР) зареєстровано кримінальне провадження № 0000126 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України); 26 червня 2019 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0001101 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України; 07 серпня 2019 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

Також через недотримання розумних строків, відверте порушення його прав як потерпілого слідчими і прокурорами, він був вимушений звертатися зі скаргами до слідчих суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області з метою спонукання орган досудового розслідування розглянути його численні клопотання, подані в рамках кримінальних проваджень, та з метою скасування неодноразово необґрунтовано винесених постанов про закриття вищевказаних кримінальних проваджень.

Разом з тим слідчі і надалі не проявляли належної ініціативи у встановленні істини у справі та оцінці доказів, бездіяли, користуючись відсутністю якісного процесуального керівництва з боку прокуратури, які не виявили належного сумління при здійсненні процесуального керівництва досудового розслідування.

Наведене, у свою чергу, призвело до його зневіри до органів досудового розслідування та прокуратури, спричинило йому моральну шкоду через неможливість захистити власні права та майно, непритягнення винних осіб до відповідальності, насміхання з нього будівельників, які наразі продовжують працювати охоронцями на зведеному об`єкті, яку він оцінив у 400 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з ГУ НП в Київській області, Київської обласної прокуратури та ДКС України моральну шкоду в розмірі 400 000,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн шляхом списання уповноваженим на це казначейством грошових коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2024 року апеляційні скарги Київської обласної прокуратури, ГУ НП в Київській області задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року змінено в резолютивній частині, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Київській області, Київської обласної прокуратури, ДКС України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн».

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року залишено без змін.

У липні 2024 року ГУ НП в Київській області через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2024 року і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2024 року касаційну скаргу ГУ НП в Київській області залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У липні 2024 року заявник у встановлений судом строк усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ГУ НП в Київській області та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У липні 2024 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2024 року касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У серпні 2024 року заявник у встановлений судом строк усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури.

У серпні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду заяву про відвід суддів Верховного Суду Гулька Б. І., Коломієць Г. В. та Луспеника Д. Д., яка обґрунтована тим, що касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ НП в Київській області відкрито у справі з ціною позову 400 000,00 грн, а отже, справа не підлягає касаційному оскарженню, оскільки ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також ОСОБА_1 звернув увагу на те, якою недбалою і безграмотною є мова касаційної скарги.

Відповідно до наказу Верховного Суду від 05 липня 2024 року № 204/0/201-24 суддя-доповідач Коломієць Г. В. перебувала у відпустці з 05 серпня 2024 року до 23 серпня 2024 року.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гулька Б. І., Коломієць Г. В. та Луспеника Д. Д. передано у провадження судді Коломієць Г. В. 26 серпня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. від 26 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Київській області, Київської обласної прокуратури, ДКС України про відшкодування моральної шкоди визнано необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. передано на розгляд судді-доповідачу Коротенку Є. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. від 27 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Київській області, Київської обласної прокуратури, ДКС України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду другу заяву про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., яку обґрунтовував тим, що касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури відкрито у справі з ціною позову 400 000,00 грн, а отже, справа не підлягає касаційному оскарженню, оскільки ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також ОСОБА_1 звертав увагу на те, що дії суддів Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеник Д. Д. містять ознаки корупційного правопорушення. Сенсу звертатися до компетентних органів нема, оскільки саме ці «компетентні органи» і є відповідачами у справі. За те, що вони не бажають розслідувати протягом п`яти років справу про побиття і руйнування земельної ділянки, що сталося в центрі міста у полі зору безлічі камер спостереження та свідків, вони самі повинні сидіти на лаві підсудних. Однак вони замість цього платять хабарі суддям за вигідне для них вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. від 05 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Київській області, Київської обласної прокуратури, ДКС України про відшкодування моральної шкоди визнано необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. призначено на розгляду судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. від 06 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду третю заяву про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., яку обґрунтовує тим, що в ухвалі Верхвоного Суду від 27 січня 2025 року жодного слова не вказано про клопотання ОСОБА_1 від 16 вересня 2024 року про передачу справи на розгляд Об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду та від 07 листопада 2024 року про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії касаційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури на електронну адресу ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1. вважає, що його штучно усунуто від участі у розгляді власної справи, оскільки йому не дозволено навіть прочитати текст касаційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури, не кажучи вже про те, щоб надати на нього відповідь.

Також ОСОБА_1 зазначає, що як він наголошував у своїх попередніх заявах про відвід, він вважає, що рішення у справі вже давно прийняте у зв`язку з тим, що судді отримали вказівку рішення апеляційного суду скасувати, бо правоохоронні органи і судді тісно пов`язані корупційними зв`язками із особами, які проводили незаконне будівництво на його земельній ділянці, били його і руйнували його зелені насадження. Імена цих осіб добре відомі, оскільки достатньо подивитися, хто є власником новобудови та піцерії, яку вони побудували біля його земельної ділянки. Тож нікого не повинно дивувати, що елементарна справа про побиття, яке сталося в центрі міста у полі зору десятка камер спостереження, не розслідується вже 6 років, а касаційні провадження відкриваються без жодних вагомих підстав. Зараз судді Коломієць Г. В., Гулько Б. І., Луспеник Д. Д. заклопотані не тим, щоб забезпечити людині з обмеженими можливостями доступ до суду і хоча б надати їй можливість почитати касаційну скаргу, а обґрунтуванням свого вже давно прийнятого рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 04 лютого 2025 року для розгляду касаційних скарг ГУ НП у Київській області, заступника керівника Київської обласної прокуратури, справу призначено судді-доповідачу Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д. - головуючий, Гулько Б. І., Гулейков І. Ю., Лідовець Р. А.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши наведені у заяві ОСОБА_1 доводи про відвід суддів, вважає, що заява підлягає залишенню без розгляду, з огляду на таке.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду» (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Belukha v. Ukraine» («Білуха проти України»), заява № 33949/02, пункт 49).

Також ЄСПЛ зазначив, що відповідно до усталеної практики суду наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Belukha v. Ukraine» («Білуха проти України»), заява № 33949/02, пункти 49, 50).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів його безсторонність. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані (рішення від 24 травня 1989 року у справі «Hauschildt v. Denmark» («Гаусшильдт проти Данії»), заява № 10486/83, пункт 48; рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Belukha v. Ukraine» («Білуха проти України»), заява № 33949/02, пункт 52).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

Разом із цим, відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є: верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Тобто процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Рада суддів України у своєму рішенні від 08 червня 2017 року № 34 (зі змінами відповідно до рішення від 01 березня 2019 року № 13) роз`яснила, що подання учасником будь-якого судового провадження заяви про внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей про скоєння суддею кримінального правопорушення до закінчення судового розгляду справи може свідчити про вплив на суд, у разі, коли це здійснюється як тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення, тощо, що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 376 Кримінального кодексу України.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою, укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).

Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Тобто, суд зобов`язаний виявляти зловживання сторонами своїми процесуальними правами та протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20) зазначив, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Також Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21 (провадження № № 61-2472св22) вказав на те, що зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17).

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17).

Крім цього, ЄСПЛ у рішеннях від 08 листопада 2005 року у справі «Smirnova v. Ukraine» («Смірнова проти України»), заява № 36655/02; від 02 грудня 2010 року у справі «Shulga v. Ukraine» («Шульга проти України»), заява № 16652/04; від 20 січня 2011 року у справі «Musiyenko v. Ukraine» («Мусієнко проти України»), заява № 26976/06, неодноразово наголошував на тому, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції.

У справі, яка переглядається в касаційному провадженні, встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Верховного Суду із заявами про відвід суддів Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д. від участі у розгляді цієї справи, які визнавалися необґрунтованими.

Вказані обставини дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 не керується завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі, та не зацікавлений у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді справи, а фактично намагається змусити суддів прийняти рішення на його користь та створює небезпечну прецедентну практику спотворення принципу незалежності суддів.

Таким чином, оскільки подана ОСОБА_1 заява про відвід суддів Верховного Суду Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д. від участі у розгляді цієї справи суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, що свідчить про зловживання ОСОБА_1 його процесуальними правами, та полягає у їх недобросовісному використанні, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без розгляду такої заяви.

Керуючись статтями 2, 36, 40, 44, 260, 261 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гулька Бориса Івановича, Коломієць Ганни Василівни, Луспеника Дмитра Дмитровича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець