РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/166/17

Провадження №2/568/4/25

17 лютого 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог, вказує, що з 14 червня 2012 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто в спільну сумісну власність автомобіль марки Great Wall моделі Hover, 2008 року випуску. Транспортний засіб було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Після погіршення стосунків між ними, вони разом не проживають. На даний час автомобіль знаходиться в користуванні відповідача. Добровільно здійснити поділ автомобіля, а саме сплатити позивачу половину його вартості, відповідач не бажає, оскільки вважає, що автомобіль належить йому особисто. Проте позивач вважає, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Згідно повідомлення суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 вартість автомобіля станом на 07.03.2017 року складає 220220 гривень. Оскільки, автомобіль є неподільною річчю, поділ вказаного майна є неможливим, вона просить стягнути з відповідача 1/2 частину грошової компенсації вартості спірного майна.

Ухвалою суду від 18 березня 2017 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем 23 травня 2018 року було подано відзив (заперечення) на позов. У відзиві відповідач підтверджує, що автомобіль Great Wall моделі Hover, 2008 року випуску куплено в шлюбі з позивачем, однак вказує, що кошти за які було придбано автомобіль, належать йому. 05.12.2013 року відповідач отримав одноразову допомогу в розмірі 82824 гривень від ФСС за втрату здоров`я. Автомобіль, згідно довідки-рахунку від 17.05.2014 року було придбано за 69478 гривень. Вказує, що між ними була домовленість щодо права власності на автомобіль, а саме позивач визнавала, що автомобіль є його особистою власністю та вона на нього не претендує. Про вказане свідчить розписка, яку 28.01.2017 року позивач власноручно написала. Окрім того, вказує, що згоден компенсувати позивачу вартості автомобіля, однак вказаний автомобіль не може бути предметом поділу, в зв`язку з тим, що 04 березня 2017 року автомобіль було ним продано. Вартість автомобіля згідно договору комісії №7242/17000510 від 04.03.2017 року становить 136373 гривень. Також просить суд взяти до уваги той факт, що єдиним документом, що підтверджує проведення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності з метою визначення оціночної вартості КТЗ, є звіт про оцінку КТЗ. Долучене до позовної заяви повідомлення №7 від 07.04.2017 року не є звітом про оцінку транспортного засобу, а тому не може братись судом до уваги. За вказаних обставин, просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

11 липня 2018 року відповідачем подано додаток до заперечення проти позову, відповідно до якого вказує, що позивач звертаючись до суду з позовною заявою, не вказала весь обсяг майна, яке було ними нажито в шлюбі, а лише вказала про автомобіль. Також заперечив щодо наявності у позивача боргу перед третіми особами, про який позивачем було заявлено в судовому засіданні. Зі слів позивача кошти у борг вона брала для купівлі автомобіля.

25 липня 2018 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Панчук М.В.

Ухвалою від 15 лютого 2019 року справа прийнята до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання.

13 червня 2019 року ОСОБА_2 подано доповнення до зустрічної позовної заяви та уточнення розміру позовних вимог.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О.

Ухвалою від 02 квітня 2021 року справа прийнята до свого провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

28 травня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну та уточнення позовної заяви, відповідно до якої просить здійснити розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Great Wall моделі Hover, 2008 року випуску, виділивши його у власність ОСОБА_2 та стягнути з відповідача частину різниці вартості виділеного майна в розмірі 101100 гривень.

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року в продовженні ОСОБА_2 строку для подання зустрічного позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 повернуто заявнику.

14 червня 2021 року ОСОБА_2 подав відзив заяву про зміни та уточнення позовної заяви, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити та закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 12 січня 2023 року провадження у справі було зупинено до закінчення воєнних дій та деокупації території, на якій знаходиться відповідач ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року поновлено провадження у справі.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що з відповідачем вони перебували в шлюбі. Шлюб між ними розірвано рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 04 червня 2021 року. Спірний автомобіль було придбано під час шлюбу. ОСОБА_2 розпорядився вказаним автомобілем, а саме відчужив спірний транспортний засіб та автомобіль було переоформлено на нового власника. Кошти від продажу автомобіля. Щодо визначення вартості автомобіля, то позивач керувалась правовими позиціями Верховного Суду, відповідно до яких у випадку відчуження транспортного засобу без згоди іншого подружжя, та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Відповідно до повідомлення суб`єкта оціночної діяльності вартість аналогічного транспортного засобу становить 202200 гривень. Просить позов задовольнити повністю та сягнути з відповідача на свою користь вартості спірного автомобіля в розмірі 101100 гривень.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується довідками від 19.11.2024 та 20.01.2025 про доставку електронного листа, в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_1 ). (а.с.6)

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 04 червня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано.

Шлюбні відносини між сторонами припинено, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу за ОСОБА_2 24.02.2016 року зареєстровано транспортний засіб Great Wall Hover, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 номер шасі НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 . (а.с.7).

Згідно повідомлення №07 віл 07.03.2017 року суб`єкт оціночної діяльності ПП ОСОБА_4 повідомив, що середня ринкова вартість автомобіля марки Great Wall Hover, 2008 року випуску, в середньостатистичному нормальному експлуатаційному і укомплектованому стані без пошкоджень в суттєвих дефектів, при нормативному пробігу 183,8 тис.км станом на 07 березня 2017 року становить 220220 гривень. (а.с.9)

За даними Єдиного державного реєстру 24.05.2014 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки Great Wall Hover, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , вартість придбання складає 69478 гривень, згідно довідки рахунку серія НОМЕР_6 від 17.05.2014 року, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру №5642 РСЦ МВС в Рівненській області №31/17-5642-146 від 02.05.2018 року. (а.с.60)

Отже, між сторонами виник спір з приводу вказаного майна.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України.

Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Розглядаючи аргументи сторін, щодо спірного транспортного засобу, суд виходить із наступного.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2012 року. Шлюбі між ними розірвано згідно рішення суду від 04 червня 2021 року.

Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

За час перебування в шлюбі, 24 травня 2014 року ОСОБА_2 придбав автомобіль марки Great Wall Hover, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , вартість придбання складає 69478 гривень.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Доказів про придбання вказаного автомобіля за особисті кошти ОСОБА_2 суду не надано, відтак вказане майно вважається спільною сумісною власністю.

Суд критично відноситься до твердження відповідача щодо придбання автомобіля за особисті кошти (соціальні виплати), оскільки згідно ст.60 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, отримані одним із подружжям.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Приведені норми чинного законодавства України та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно вимог ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач ОСОБА_2 в поданих заперечень щодо позову вказав, що 04 березня 2017 року він відчужив спірний транспортний засіб Great Wall Hover, 2008 року випуску. на підтвердження цього, надав суду договір комісії №7242/17000510 від 04.03.2017 року. При продажі вказаного автомобіля визначено його вартість 136373 гривень. (а.с.61)

Вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідач, у порушення вимог ст.68 СК України, розпорядився спільним сумісним майном без згоди позивача ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі, тобто відбулось вибуття транспортного засобу із спільної сумісної власності подружжя поза волею позивача ОСОБА_1 та кошти використані ОСОБА_2 у своїх інтересах. Будь-яких доказів на використання коштів від продажу транспортного засобу в інтересах сім`ї відповідачем суду надано не було.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Саме такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо дійсної вартості спірного автомобіля, однак клопотання про призначення у справі судової експертизи щодо з`ясування питання про дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи сторонами не заявлялось. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) дійшов висновку про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Ринкова вартість автомобіля позивачем була визначена відповідно до повідомлення суб`єкта оціночної діяльності №7 від 07.03.2017 року, де визначено що середня ринкова вартість автомобіля марки Great Wall Hover, 2008 року випуску, в середньостатистичному нормальному експлуатаційному і укомплектованому стані без пошкоджень в суттєвих дефектів, при нормативному пробігу 183,8 тис.км станом на 07 березня 2017 року становить 220220 гривень.

Із змісту заявлених позовних вимог, з врахуванням уточненої позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 просить стягнути на її користь грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні у розмірі 101100 грн.

Відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись з вартістю спірного автомобіля, визначеної позивачем, при цьому належних доказів на спростування даної оцінки транспортного засобу, суду не надав, лише вказав, що спірний автомобіль було продано за 136373 гривень.

Повідомлення №07 судом не береться до уваги, оскільки за інформацією Фонду державного майна України №10-59/16161 від 16.07.2021 року вказане повідомлення №07 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 не є звітом про оцінку майна. (т.2 а.с.80-83)

Враховуючи доводи відповідача про відчуження транспортного засобу у березні 2017 року, про що зазначено в договорі від 04.03.2017, суд вважає, що при визначення вартості компенсації транспортного засобу слід врахувати вартість, надану відповідачем, яка була визначена при відчуженні вказаного автомобіля.

Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Посилаючись на вищевикладене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частки автомобіля Great Wall Hover, 2008 року випуску, у сумі 68186,50 грн.

Що стосується позовних вимог позивача в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність відповідачу ОСОБА_2 , автомобіль Great Wall Hover, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , суд дійшов до наступного.

Згідно із частинами першою, другою статті 71 СК України, частиною другою статті 364 Цивільного кодексу України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Оскільки спірний автомобіль став власністю третьої особи, відсутні передумови залишення його у власності одного із подружжя, а тому суд, вважає що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1101,10 гривень, виходячи із ціни позову 110110 гривень.

Оскільки, позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 742,63 грн (68186,50 грн. х 1101,10 грн. /101100,00 грн.).

Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_7 .

Таким чином, з огляду на імперативно встановлені законом пільги щодо сплати судового збору, відповідач є звільненим від сплати судового збору, тому з огляду на викладене, сплачений ОСОБА_1 судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді компенсується за рахунок держави. Судові витрати компенсуються за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 76 - 81, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 68186 (шістдесят вісім тисяч сто вісімдесят шість) гривень в якості компенсації частини вартості транспортного засобу марки Great Wall Hover, 2008 року випуску.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 в розмірі 742 (сімсот сорок дві) гривні 63 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3 .

Суддя В.О. Троцюк