Справа № 522/951/24
Провадження №2/522/2450/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника позивача - адвоката Осадчого А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, в якій просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.01.2002 р. № 27848 квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 (покупець), з однієї сторони та ОСОБА_2 (продавець), з другої сторони, зареєстрований Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю, реєстраційний запис № 27848 від 10.01.2002 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 січня 2002 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони та ОСОБА_2 , з другої сторони, на Одеській товарній біржі було укладено договір № 27848 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 , яка належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.12.2001, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому. Правочин обома сторонами повністю виконаний: продавцем отримано до підписання договору грошові кошти за вказану квартиру, що підтверджується п.5 договору, право власності покупця на зазначену квартиру зареєстровано в ОМБТІ та РОН 21.01.2002 р. Позивач проживає у вказаній квартирі, зареєструвавши 14.02.2002 своє проживання в ній, що підтверджується відміткою у паспорті. Відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, яке є обов`язковим для договорів купівлі-продажу квартир.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Осадчий А.Ю. позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.

Представник третьої особи - Одеської товарної біржи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представника позивача адвоката Осадчого А.Ю., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 10 січня 2002 року між ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , з другої сторони, на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №27848, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,70 кв.м., що складається з 1 (однієї) кімнати житлової площею 17,6 кв.м. Згідно п.5 Договору квартира продана за 6809,00 гривень, які отримані продавцем до підписання договору.

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 21 січня 2002 року під № 236 стор. 142, кн. 327 пр. (а.с. 5 7).

Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 33384/04-04 від 05.01.2024 станом на 31.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №27848 від 10.01.2002 (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору 10.01.2002) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно зі ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 вказав, що на рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів.

У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі.

Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori).

Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсутні жодні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, дійсним, оскільки останній є таким в силу вимог вищенаведених норм ЦК УРСР 1963 року та ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

Оскільки права позивача не порушені, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 263-265, 272 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14 лютого 2025 року.

Суддя Юлія КОВТУН