Єдиний унікальний номер справи №753/2265/23
Провадження №22-ц/824/183/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у лютому 2023 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що 18.12.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір № 200412868. Відповідно умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у розмірі 36 272,08 грн. на строк користування кредитом до 18.12.2017 року, а відповідач зобов`язалась повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 20.07.2020 року укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 7_ БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 200412868 від 18.12.2015, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Станом на 10.02.2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, за кредитним договором № 200412868 від 18.12.2015, становить 84 511,05 грн., з яких сума залишку за кредитом - 28 661,58 грн. та сума нарахованих відсотків - 55 849,47 грн.

Згідно з отриманою судом інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за договором №200412868 від 18.12.2015 року у розмірі 84511, 05 грн та судовий збір у розмірі 2684, 00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Свої вимоги обґрунтував тим, що вважає, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 20.07.2020 року укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 7_ БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 200412868 від 18.12.2015, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Дійсність договору підтверджено постановою Північного апеляційного суду господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитним договором, укладеним з позичальниками ПАТ «Михайлівський». Додатком №1 до договору №7_БМ від 15.06.2020 року є реєстр договорів, права вимоги за яким відступаються та боржників за такими договорами.

31 липня 2023 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вважає що реєстр кредитних договорів ( витяг з якого надано до позовної заяви ) до договору факторингу № 7_ БМ від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», є достатнім і беззаперечним доказом існування заборгованості.

11 вересня 2023 року відповідач направила на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

02 листопада 2023 року від позивача на адресу суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи документальних доказів: листа ФГВФО (відповідь на запит) та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що 18.12.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 200412868. Відповідно умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у розмірі 36 272,08 грн. на строк користування кредитом до 18.12.2017 року, а відповідач зобов`язалась повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Факт укладення вказаного договору доведено позивачем наданими суду на огляд оригіналами наступних документів: заяви №200412868 від 18.12.2015 року, анкети №2151956 від 18.12.2015 року, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту від 18.12.2015 року, графіку платежів від 18.12.2015 року та згоди суб`єкта персональних даних від 17.12.2015 року.

У подальшому, 20.07.2020 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір №7_БМ про відступлення права вимоги, згідно п. 1 якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, зазначив позивачем не надано Додатку №1 до договору про відступлення право вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, згідно з яким можливо було встановити, що право вимоги за кредитним договором № 200412868 дійсно перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Сам лише факт знаходження у позивача оригіналу кредитної справи, яка була надіслана суду на виконання ухвали про витребування доказів від 23.03.2023 року, без підтвердження законності підстав для її отримання, не можуть свідчити про наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 200412868 від 18.12.2015. Також не надано належних доказів перерахування кредитних коштів ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок відповідача, що могло б підтвердити факт виникнення заборгованості останнього за кредитом. Крім того, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за вказаним кредитом.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що реєстр кредитних договорів (витяг з якого надано до позовної заяв ) до договору факторингу № 7_ БМ від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є достатнім і беззаперечним доказом існування заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Апелянт стверджує, що наявність у нього прав вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16. Хоча до матеріалів справи апелянт не долучив копії вказаної постанови, однак вона знаходиться у відкритому доступі в ЄДРСР. Хоча вказана постанова й містить посилання на те, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав, згідно договору №7_БМ 20.07.2020, в той же час жодного переліку, які саме права вимоги були набуті, вказане судове рішення не містить.

Зважає колегія суддів також і на те, що відповідно до положень ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В той же час ОСОБА_1 не брала участі в розгляді справі №910/11298/16, а постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року в зазначеній справи обставини щодо неї не встановлювалися.

Зважаючи на наведене, зазначене судове рішення не має преюдиційного значення в даній справі. За таких умов доводи апелянта з наведеного приводу не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Також ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зазначає, що реєстр кредитних договорів ( витяг з якого надано до позовної заяви) до договору факторингу № 7_ БМ від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є достатнім і беззаперечним доказом існування заборгованості.

Суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справи докази, а саме копії: заяву №200412868 від 18.12.2015 року, анкету №2151956 від 18.12.2015 року, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту від 18.12.2015 року, графік платежів від 18.12.2015 року та згоду суб`єкта персональних даних від 17.12.2015 року., договори страхування, договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог, адже доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, їх розмір та дата отримання; розмір відсотків та порядок і період їх нарахування позивачем надано не було.

Не можуть бути прийняті до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів, їх розмір, графіку погашення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 був укладений договір про кредитування шляхом отримання кредиту із ліміту видачі через кредитну картку, адже у договорі про кредитування, що укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 не зазначено розмір та час наданих відповідачу кредитних коштів.

З долученої до позовної заяви позивачем заяви (оферти) №200412868, яка підписана представником ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 18.12.2015 року неможливо зробити висновок про розмір та дату надання кредиту відповідачу, дату сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплати за кредитом, неможливо встановити розмір процентів та порядок їх нарахування.

З Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредит готівкою Новорічний» - сума можливого кредиту вказана до 36272, 08 грн, строк кредиту 24 місяці, орієнтовна сукупна вартість кредиту 36941, 68 грн. Проте, з досліджених розписок про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду не можливо встановити, яка сума кредитних коштів була на рахунку за цією карткою.

Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Таким чином, належними доказами щодо заборгованості по кредиту за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору), проте суду першої інстанції не було надано розрахунку заборгованості або первинних документів чи виписки по рахунку відповідачки.

Апеляційний суд констатує відсутність у матеріалах справи на момент розгляду в суді першої інстанції належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості та не були додані до апеляційної скарги.

Пізніше, на адресу апеляційного суду надійшла заява з додатками, а саме листа ФГВФО (відповідь на запит) та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надана ТОВ «Діджи Фінанс» апеляційному суду виписка по рахунку за кредитним договором №200412868 від 18.12.2015 року не була подана до суду першої інстанції. Позивач не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому вищевказана виписка не приймається апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що додаток №1 до Договору №7_БМ від 20.07.2020 року про відступлення прав вимоги без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримала відповідачка в межах встановленого кредитного ліміту, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Хоча виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, проте вона не була надана до суду першої інстанції, а до Київського апеляційного суду була подана з простроченням та без доказів неможливості її подання до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько