УХВАЛА

13 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 454/979/23

провадження № 61-17133ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 1 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

24 грудня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка здана до відділення Укрпошти 17 грудня 2024 року, на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на неодноразове звернення до Верховного Суду з касаційними скаргами на судові рішення, однак судом такі скарги повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року визнано наведені в касаційній скарзі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року залишено без руху, а саме запропоновано заявнику направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 13 січня 2025 року

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав клопотання про поновлення строку.

Обґрунтовуючи підстави пропуску строку на касаційне оскарження, заявник посилається на пункт восьмий статті 129 Конституції України, яким передбачено забезпечення права на касаційне оскарження. Оскільки 26 січня 2024 року касаційна скарга була надіслана заявником для захисту його конституційних прав, які на даний час не поновлені, просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Наведені ОСОБА_1 причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.

Згідно з статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 26 січня 2024 року ОСОБА_1 вперше подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 20 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, а саме - заявнику необхідно було подати, зокрема уточнену редакцію касаційної скарги оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), надати копії скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2024 року (провадження

№ 61-1581ск24) касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Повертаючи касаційну скаргу, суд касаційної інстанції відхилив, як підставу касаційного оскарження судових рішень, пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України, оскільки суди попередніх інстанцій не застосовували вказані норми і не покладали їх в основу своїх рішень.

У подальшому, ОСОБА_1 неодноразово (п`ять разів) звертався до Верховного Суду із касаційними скаргами на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року, посилаючись на та ту саму підставу касаційного оскарження, яка вже була предметом вивчення Верховним судом і відхилена як неналежна підстава касаційного оскарження.

Ухвалами Верховного Суду від 27 серпня 2024 року (провадження

№ 61-6753ск24), від 20 вересня 2024 року (провадження № 61-12777ск24),

від 14 жовтня 2024 року (провадження № 61-13399ск24), від 07 листопада 2024 року (провадження № 61-14432ск24), від 03 грудня 2024 року (провадження 61-15902ск24) касаційні скарги повернуто ОСОБА_1 у зв`язку із неналежним викладом підстав касаційного оскарження судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, повернення неодноразово поданих ОСОБА_1 касаційних скарг, які не відповідали вимогам процесуального закону, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційних скарг відбулося із причин, які повністю залежали від ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Отже, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містило доказів наявності об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, й не могли бути усунуті заявником, а тому в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження необхідно відмовити.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року в справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє в відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є неповажними, відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України, касаційний суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року.

Керуючись статтями 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені в клопотанні ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року неповажними.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун