Дата документу 20.01.2025
Провадження № 2/334/1076/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Добрєв М.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення грошових коштів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2024 року, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення грошових коштів було направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

В обґрунтування направлення справи судом зазначено, що за відомостями Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з 18.11.2004 року по 28.11.2024 року. Відповідно до відповіді № 973226 від 19.12.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру місце реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з 18.11.2004 року по 28.11.2024 року. Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не зареєстрований у встановленому законом порядку у Вознесенівському районі м. Запоріжжя. За наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Запорізькій області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 01.09.2020 за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до Розпорядження Голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», підсудність справ Енергодарського міського суду Запорізької області передана до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Таким чином, вказана адреса територіально відноситься до Дніпровського району м. Запоріжжя.

17.01.2025 року справа надійшла до Ленінського районного суду м. Запоріжжя та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2025 визначено для розгляду справи головуючого суддю Добрєва М.В.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що справа була помилково направлена за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однією із умов реалізації права особи на звернення до суду із заявою є дотримання вимог підсудності.

Відповідно до норми ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів.

Статтею 28 ЦПК України передбачено, що підсудність справ за вибором позивача, встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров`я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Позивач, визначаючи підсудність позовної заяви Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, посилається на те, що адресою відповідача-2 є: АДРЕСА_3 , що відноситься до території Вознесенівського району м. Запоріжжя.

Згідно відповіді №973226 від 19.12.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, яка міститься в матеріалах справи, відповідач ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18.11.2004 до 28.11.2024.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_4 є: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Вознесенівського району м. Запоріжжя.

Згідно ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Окрім того, в матеріалах цивільної справи міститься рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2024 року з тими самими сторонами.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи положення ст. 28 ЦПК України, дана справа належить до юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених ЦПК.

За усталеною практикою ЄСПЛ, термін право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність, у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

У рішенні ЄСПЛ "Сокуренко і Стригун проти України" суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні раніше згадуваної справи "Занд проти Австрії", зазначено, що термін "судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

За таких обставин, при вирішенні питання про відкриття провадження по справі суд керуючись вимогами закону, вважає за доцільне повернути матеріали позовної заяви до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, як помилково направлені.

Ураховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, з метою розгляду справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, суд приходить до висновку про необхідність повернути матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення грошових коштів до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Керуючись статтями 27, 28, 31, 32, 187, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення грошових коштів повернути до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, як помилково направлену.

Ухвала суду відповідно до ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Добрєв М. В.