ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 309/3781/23

провадження № 61-11733св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

Пархоменка П. І.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп»,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариством комерційний банк «Надра» (стягувач), ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_2 (боржник),

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником Дубровською Оленою Миколаївною, на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 26 липня 2024 року в складі колегії суддів: Кожух О. А., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

Історія справи

Короткий зміст заяви

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулось з заявою про заміну сторони (стягувача) Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») у виконавчому провадженні його правонаступником.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено.

Замінено первісного стягувана - ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі у справі № 2-247/2011 (боржники: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ), який видавався Хустським районним судом Закарпатської області.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Апеляційний суд виходив з того, що 31 травня 2024 року представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року. До апеляційної скарги додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначено, що суд першої інстанції ухвалив рішення без участі сторін, оскаржувана ухвала на її адресу не надсилалась, а про існування такої ухвали вона дізналась 27 березня 2024 року. Крім того, 27 березня 2024 року ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції заяву про видачу копії ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року, проте копію ухвали так і не отримала.

Суд апеляційної інстанції вказав, що судове рішення було ухвалено за відсутності ОСОБА_3 та їй не було вручено у день його проголошення або складення. 31 жовтня 2023 року суд першої інстанції надіслав копію повного тексту оскаржуваної ухвали ОСОБА_2 , проте у матеріалах справи відсутні докази отримання копії ухвали. Разом з цим із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була повідомлена місцевим судом про час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Не знайшли свого підтвердження і доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про звернення до суду із заявою про отримання копії оскаржуваного рішення, оскільки такої заяви у матеріалах справи немає.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду від 12 жовтня 2023 року складена та надіслана для оприлюднення 31 жовтня 2024 року. Про оскаржувану ухвалу особа, яка подала апеляційну скаргу, дізналася 27 березня 2024 року. Апеляційну скаргу подано до суду 31 травня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Тому ОСОБА_2 потрібно усунути недоліки апеляційної скарги шляхом надання доказів дати отримання судового рішення першої інстанції та вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26 липня 2024 року визнано причини, наведені ОСОБА_2 у заяві для поновлення строку на апеляційне оскарження, неповажними. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року.

Апеляційний суд виходив з того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не відповідає вимогам пункту 4 частини четвертої статті 356 ЦПК України та протягом зазначеного судом строку недоліки апеляційної скарги заявником не усунуті. При цьому суд визнав вказані у апеляційній скарзі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними.

З огляду на відсутність обґрунтованих доводів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дубровська О. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

12 жовтня 2023 року суд першої інстанції задовольнив заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-247/2011. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 участі у розгляді справи не брали, про засідання суду не повідомлялись, а ухвала суду першої інстанції на їх адреси не надсилалась. Про ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року ОСОБА_3 стало відомо 27 березня 2024 року після ознайомлення з матеріалами справи № 309/817/24 за позовом ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Цього ж дня вона подала до Хустського районного суду заяву про видачу оскаржуваної ухвали, проте копія цієї ухвали до цього дня їй не надавалась;

відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року, суд апеляційної інстанції безпідставно вважав, що вона була обізнана про існування справи стосовно заміни сторони у виконавчому провадженні. Той факт, що ОСОБА_3 не отримувала жодної повістки про виклик до суду та копії оскарженої ухвали, на переконання апеляційного суду, значення немає;

апеляційний суд не врахував, що при вирішенні питання про дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, строку на апеляційне оскарження слід виходити з дати отримання судового рішення, надісланого в порядку та в спосіб, визначені законом. Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України. У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим. Разом з цим у матеріалах справи немає доказів отримання ОСОБА_2 чи її представником копії ухвали суду першої інстанції ні в електронному, ні у паперовому вигляді. Тому апеляційний суд зробив помилковий висновок про відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження, порушивши, вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 309/3781/23 та витребувано справу із суду першої інстанції.

У листопаді 2024 року матеріали справи № 309/3781/23 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Позиція Верховного Суду

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що районний суд не надав заявнику мотивоване рішення суду в строки, передбачені законом, і заявник безперечно стверджував, що він має намір оскаржити рішення суду першої інстанції. Відповідно можна вважати, що заявник пред`явив непряме клопотання (implied request) про відновлення процесуального строку. Припущення зворотного є вираженням надмірного формалізму. Більше того, з урахуванням причини, по якій заявник не подав скаргу у встановлений строк, національним судам належало відновити строк для подання скарги за їх власною ініціативою (GEORGIY NIKOLAYEVICH MIKHAYLOV v. RUSSIA, № 4543/04, § 56, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (стаття 272 ЦПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/2543/20 (провадження № 61-17049св21) зазначено, що у статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку. Вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у частині шостій статті 272 ЦПК України, і в цьому переліку день оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не прирівняно до дня вручення судового рішення. Можливість дізнатися про ухвалене судом першої інстанції заочне рішення з ЄДРСР є лише правом заявника. При цьому, оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов`язок суду вчасно направляти копії судових рішень учасникам справи. При цьому дата подачі апеляційної скарги у контексті вирішення зазначеного процесуального питання правового значення не має, оскільки законом імперативно встановлено, що учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Тобто визначальним є момент вручення рішення суду, а не звернення до суду із відповідною заявою. Визнаючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені заявником, неповажними, апеляційний суд не врахував, що особа має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду; не звернув уваги на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги статті 272 ЦПК України щодо вручення судового рішення, на це посилався заявник в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення; не спростував доводи позивача, що копія рішення суду першої інстанції на його адресу не направлялася та йому не вручена.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року в справі № 488/921/15-ц (провадження № 61-12547св20) вказано, що «суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що судом першої інстанції не виконано обов`язок щодо надіслання копії судового рішення учасникам справи, а частиною другою статті 354 ЦПК України встановлено право особи на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження у випадку, якщо учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, подав апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19 (провадження № 61-5390св22) зазначено, що: «визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені заявниками, апеляційний суд не врахував, що особа має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому відповідного рішення суду; не звернув уваги на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги статті 272 ЦПК України щодо вручення судового рішення, не спростував доводи позивачів, що копії рішення суду першої інстанції на їх адреси не направлялися та не були вручені, не надав оцінки тому, що оприлюднення в ЄДРСР тексту судового рішення не виконує функцію суду щодо вручення судового рішення. Вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у частині шостій статті 272 ЦПК України, і в цьому переліку день оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не прирівняно до дня вручення судового рішення. Можливість дізнатися про ухвалене судом першої інстанції рішення з ЄДРСР є лише правом заявника. При цьому оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов`язок суду вчасно направляти копії судових рішень учасникам справи. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 285/2686/20-ц (провадження № 61-2418св22), від 03 листопада 2021 року у справі № 2-3552/10 (провадження № 61-13845св21), від 19 січня 2022 року у справі № 752/19105/21 (провадження № 61-17974св21), від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20 (провадження № К/9901/29453/20), від 11 серпня 2020 року у справі № 404/4551/19 (провадження № К/9901/7347/20)».

У справі, що переглядається:

при відмові у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд вказав, що у заяві на виконання ухвали апеляційного суду особа, яка подала апеляційну скаргу, не навела причин, чому вона не звернулась із апеляційною скаргу у п`ятнадцятиденний строк з моменту, коли дізналася про ухвалу Хустського районного суду, тобто з 26 лютого 2024 року. Крім того, ОСОБА_3 у своїй заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження заперечує отримання судової повістки, про отримання якої в матеріалах справи наявне підтвердження. На переконання апеляційного суду, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувана ухвала від 12 жовтня 2023 року надіслана для оприлюднення 31 жовтня 2023 року. Тому особа, яка подала апеляційну скаргу, мала можливість щонайменше після 26 лютого 2024 року ознайомитись з ухвалою у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чим, суд зробив висновок, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не відповідає вимогам пункту 4 частини четвертої статті 356 ЦПК України та протягом зазначеного судом строку недоліки апеляційної скарги заявником не усунуті. При цьому суд визнав вказані у апеляційній скарзі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними;

апеляційний суд встановив, що повний текст ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року складено судом та надіслано для оприлюднення 31 жовтня 2023 року;

31 травня 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Дубровська О. М. подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції (а.с. 41-44);

докази вручення чи видачі ОСОБА_3 копії повного тексту ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року в матеріалах справи відсутні;

представник ОСОБА_3 - адвокат Дубровська О. М. у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка подана разом з апеляційною скаргою (а. с. 46) та в заяві про усунення недоліків (а. с. 63) вказувала про неотримання копії повного тексту ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року;

заява ОСОБА_3 про видачу копії ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2023 року хоча і подана до суду 26 лютого 2024 року, проте не містить відміток про отримання такої копії;

апеляційний суд не звернув уваги на те, що: відповідно до статті 272 ЦПК України копія повного судового рішення повинна бути вручена учасникам справи; в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 ухвала суду першої інстанції була вручена (видана); в частині другій статті 354 ЦПК України передбачено право особи на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження у випадку, якщо учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, подав апеляційну скаргу подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

За таких обставин апеляційний суд зробив неправильний висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги даютьпідстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу слід задовольнити; оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати; передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником Дубровською Оленою Миколаївною , задовольнити.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 26 липня 2024 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадженняза апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 26 липня 2024 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко