"18" лютого 2025 р. Справа № 363/808/25
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

18 лютого 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; ), заінтересовані особи: Пірнівська сільська рада (адреса місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, с. Пірнове, вул. Спортивна, 1; ) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена заява.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи за заявами про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягають розгляду у порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Таким чином, вимоги щодо форми та змісту заяви, яка подається у порядку окремого провадження, порядок її подання до суду врегульовуються загальними правилами, встановленими ЦПК України. З урахуванням цього суд вважає за можливе застосовувати положення ст. 175, 177 ЦПК України в аспекті визначення вимог до форми та змісту заяви, яка подається у порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Таким чином, визначальною ознакою справ, які розглядаються у порядку окремого провадження, є відсутність спору про право, зокрема, разом з тим, щоб встановлення факту, що має юридичне значення і зумовлює виникнення, зміну або припинення певних суб`єктивних прав, не пов`язувалося з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 з 20.12.2023 року по момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому у самій заяві зазначається, що встановлення цього факту потрібно «для того, щоб отримати спадщину, після своєї матері».

У той же час, мета встановлення вказаного факту потребує конкретизації, оскільки за викладених обставин точно неможливо встановити, що встановлення цього факту обумовлює виникнення, зміну або припинення майнових чи особистих прав ОСОБА_1 . Так, з матеріалів заяви не зрозуміло встановлення цього факту потрібно для реалізації ОСОБА_1 спадкового права, передбаченого ч. 3 ст. 1268 ЦК України (щодо автоматичного прийняття спадщини у разі постійного проживання зі спадкодавцем), або для отримання права на спадкування в одній з черг, передбачених ст. 1261-1265 ЦК України, з урахуванням того, що на момент смерті ОСОБА_1 вже не перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року - слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про спадщину. Нотаріусом заведено спадкову справу 29/2024 до майна померлого ОСОБА_2 . Разом з тим, до заяви не долучено відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину із зазначенням причин такої відмови.

Відсутність відмови нотаріуса в межах даної справи позбавляє суд можливості встановити не тільки факт відсутності в ОСОБА_1 використання позасудового порядку реалізації спадкових прав, а також позбавляє можливості перевірити, що в інший спосіб ОСОБА_1 не може встановити даний юридичний факт, а документи, видані іншими органами державної влади на його підтвердження, є недостатніми для вчинення нотаріусом відповідної нотаріальної дії.

Залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Крім того необхідно врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відтак, заявнику необхідно усунути зазначені недоліки: уточнити мету встановлення факту, що має юридичне значення з урахуванням викладених судом висновків, а також надати підтвердження відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину. У разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 190, 293 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Пірнівська сільська рада про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків протягом 07 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Рукас