Справа № 194/1397/24
Номер провадження № 2/194/50/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Тарковської Тетяни Василівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвоката Тарковська Т.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 травня 1996 року між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка діяла від себе та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 1980 року народження, та покупцем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований на Павлоградській товарній біржі за № 05/15НДТ та зареєстрований в БТІ м. Тернівка за № 35-201/124. При укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна покупцем було виконано всі істотні умови договору, вона, як покупець, прийняла майно та сплатила за нього продавцю належну за договором грошову суму, а продавець передав їй вищезазначену квартиру та ключі від неї. При укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, вказаний договір був повністю виконаний сторонами, його зареєстровано у міжміському колективному БТІ м. Тернівка у порядку діючому на час продажу майна. На даний час, а це вже більше 20 років після укладання договору купівлі-продажу квартири, ніхто не звертався до них щодо невизнання належного їм права власності на квартиру. Вирішити питання посвідчення договору нотаріально не можливо, оскільки їй не відомо місце проживання чи перебування відповідачів. На момент укладення договору купівлі-продажу нерухомості на біржі він не підлягав нотаріальному посвідченню. На даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Вищевказаний договір купівлі-продажу виконаний сторонами в повному обсязі, недійсним не визнавався, зареєстрований на товарній біржі та в БТІ, що допускалося законом на момент його укладання. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 травня 1996 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зареєстрований на Павлоградській товарній біржі за реєстровим № 05/15-НДТ від 22 травня 1996 року.

Позивач у судове засідання не з`явилася, але представник позивача надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 22 травня 1996 року між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка діяла від себе та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 1980 року народження, на підставі рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради народних депутатів за № 287 від 21 травня 1996 року, та покупцем ОСОБА_7 , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований 22 травня 1996 року на Павлоградській товарній біржі за № 05/15-НДТ та 22 травня 1996 року зареєстрований в міжміському колективному БТІ м. Тернівка за № 35-201/124.

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 02 листопада 2013 року уклали шлюб, ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

З відповіді приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області С. Молодих від 01 серпня 2024 року вбачається, що Закон України «Про товарну біржу», який діяв на момент купівлі квартири, підтверджував, що договір купівлі-продажу, зареєстрований на товарній біржі, міг свідчити про право власності на житло і угоди. Зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Але, біржові угоди повинні були відповідати всім вимогам ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про товарну біржу» членами біржі є засновники, а також прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Порядок прийняття у члени біржі та вибуття із складу її членів визначається статутом товарної біржі. Члени товарної біржі могли бути дієздатні громадяни. Отже, батьки (або інші особи) від імені неповнолітнього не можуть здійснювати біржові угоди, так як обсяг дієздатності неповнолітніх не дає їм можливості стати членом біржі і Договір підлягав нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ч. 1 .nsf/link1/an_7396/ed_2020_02_13/pravo1/T04_1618.html?pravo=1#7396" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.20ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 vo=1#7467" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 227 ЦК України (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 47 ЦК України (1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Однак сторонами при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований Павлоградською товарною біржею 22 травня 1996 року за №05/15НДТ, вказана вимога щодо нотаріального посвідчення не була дотримана.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Отже, відповідно до Закону України «Про товарну біржу» позивачі не надали суду жодного належного та допустимого доказу того, що вони та продавціна час укладання та реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна на Павлоградській товарній біржі, були членами Павлоградської товарної біржі.

Натомість, в судовому засіданні знайшов факт щодо домовленості та виконання продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка діяла від себе та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 1980 року народження, на підставі рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради народних депутатів за № 287 від 21 травня 1996 року, та покупцем ОСОБА_7 , всіх істотних умов договору, позивач фактично володіє об`єктом нерухомості, договір купівлі-продажу нерухомого майна не визнавався недійсним.

Отже,суд вважає за необхідне позов про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 травня 1996 року, зареєстрованого Павлоградською товарною біржею за № 05/15НДТ, задовольнити.

У зв`язку з тим, що позивач не наполягає на стягненні з відповідачів судового збору, що є її правом, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.

Керуючись ст. ст. 47,227 ЦК України (1963 року), 220,657 ЦК України, ст. ст. 19, 131, 141, 247, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги представника позивача адвоката Тарковської Тетяни Василівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , що укладений 22 травня 1996 року між ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , яка діяла від себе та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 1980 року народження, та ОСОБА_10 , зареєстрований 22 травня 1996 року на Павлоградській товарній біржі за реєстровим № 05/15-НДТ.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін