Справа № 216/146/24
провадження 2/216/336/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 лютого 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Цимбалістенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кулініча О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09 січня 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачка посилається на те, що 05 жовтня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі - ОСОБА_2 , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально- Міського районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що складено актовий запис за №569 від 05 жовтня 2002 року.

Від цього шлюбу у з відповідачем народилося двоє дітей - наразі повнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є відповідач по справі.

З березня 2022 року з відповідачем разом не проживають, діти проживають разом з мамою та повністю перебувають на її утриманні.

Відповідач повністю самоусунувся від матеріального забезпечення своєї сім`ї, зокрема, і неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_5 , ухиляється від свого батьківського обов`язку утримувати неповнолітню доньку, матеріально ніяк не забезпечує свою неповнолітню дитину. Згоди про матеріальне утримання дитини між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Оскільки, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, ОСОБА_1 змушена звертатися до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року відкрито провадження у справі № 216/146/24, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження

Позивачка у судове засідання 03 лютого 2025 року не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання 03 лютого 2025 року не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі.

25 грудня 2024 року від представника відповідача надійшла заява в якій зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає частково, просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на дитину в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку до досягнення дитиною 18 років, у зв`язку з тим, що з ОСОБА_2 рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22.10.2024 р. у справі № 216/602/24, стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову 24 січня 2024 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. рішення суду набрало законної сили 22.11.2024 р.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2002 року між Позивачкою та Відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей - наразі повнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є відповідач по справі, що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження.

Діти проживають разом з мамою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Позивач також зазначає, що діти перебувають повністю на її утриманні.

Також судом встановлено, що з ОСОБА_2 рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22.10.2024 р. у справі № 216/602/24, стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову 24 січня 2024 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. рішення суду набрало законної сили 22.11.24 року. Оскільки питання про участь Відповідача в утриманні доньки сторонами у добровільному порядку вирішено не було, Позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Держава Україна, як учасниця Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ч. 1 ст. 27 Конвенції).

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Конвенції унормовано, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічні положення закріплені у ст. 180 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Звернення до суду за аліментами є правом особи, уповноваженої на їх отримання в інтересах неповнолітньої дитини у випадку, коли один із батьків не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини або ухиляється від утримання дитини. Тобто звернення до суду - це вже сам по собі елемент захисту такою особою порушеного права дитини.

За своєю суттю аліменти (від лат. alimentum - харчування) - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отже стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені у ч. 1 ст. 182 СК України, згідно з якою при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, вказані норми передбачають, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному законодавстві.

При цьому, положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Під час судового розгляду встановлено, що наразі дитина проживає разом з матір`ю (Позивачкою), а на Відповідача, як батька, покладено конституційний обов`язок утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків.

Також суд враховує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

При цьому, спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини.

Разом з тим судом встановлено, що сторони мають ще й старшу доньку ОСОБА_4 , на утримання якої з Відповідача також стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку на підставі рішення у справі № 216/602/24.У зв`язку з цим, з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дитини, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку та сплачує аліменти на користь старшої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд вважає, що з Відповідача необхідно стягнути на користь Позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку.

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби малолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям Відповідача та задовольнятиме правомірні очікування Позивачки на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Будь-яких доказів того, що Відповідач немає можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, суду надано не було, окрім того відповідач погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/6.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

При цьому суд звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 09 січня 2024 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини -задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в межах суми платежу за один місяць.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

6. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

8. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ).

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО