Справа № 161/2969/25
Провадження № 2-о/161/240/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гайворонської І.О.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 . Свої вимоги заявник мотивувала тим, що батько їхньої спільної дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_3 вдається до агресивних дій, що включають нав`язливе переслідування дитини та її матері під час прогулянок, а також несанкціоноване проникнення до їхнього помешкання. Зазначені дії ОСОБА_3 порушують право дитини на безпечне та спокійне проживання, а також завдають їй психологічну шкоду. Систематично вчиняє домашнє насильство психологічного характеру та загрожує застосуванням фізичної розправи відносно неї. Така поведінка ОСОБА_3 проявляється у застосуванні нецензурної лексики образливого характеру, розповсюдженні неправдивої та образливої інформації про заявника, а також у неодноразових погрозах вчинення фізичної розправи над потерпілою.

Таким чином, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з метою захисту власної безпеки, кордонів і приватного життя.

ОСОБА_3 уже притягувався до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року заяву прийнято до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні просив винести обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , оскільки він не припиняє чинити домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 .

Заінтересована особа, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, про причини не явки не повідомив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, клопотань про відкладення не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-2 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Судом встановлено, що за місцем реєстрації заявниці, разом з нею проживають троє дітей, а саме: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6 народжені у попередньому шлюбі та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільна дитина з ОСОБА_3 (а.с. 13-16,18-20)

Як вбачається з відповіді Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області, заявник неодноразово зверталась до поліції з повідомленням про домашнє насильство зі сторони ОСОБА_3 (а.с.5)

Заявниця стверджує, що її психологічне та фізичне здоров`я перебуває під загрозою, оскільки заінтересована особа систематично вчиняє по відношенню до неї домашнє насильство психологічно характеру, а також застосовує фізичне насильство.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Беручи до уваги викладені обставини, а також пояснення сторін, встановлено факти регулярного вчинення з боку ОСОБА_3 по відношенню до заявниці фізичного та психологічного насилля, та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжкими наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд приходить до висновку про застосування щодо ОСОБА_3 заходів тимчасового обмеження прав на строк 6 місяців.

Суд вважає, що такі заходи матимуть превентивний характер з метою недопущення більш негативних явищ щодо ОСОБА_1 , які існують у її взаємовідносинах із ОСОБА_3 .

Суд враховує, що вжиті заявницею розумні та законні заходи для її захисту, та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.

Суд вважає за необхідне вказати, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №766/13927/20-ц.

Відповідно до ч. 3ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.350-1-350-8, 258, 263, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,

У Х В А Л И В:

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити такі тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , а саме:

-заборонити ОСОБА_3 спілкування з постраждалою ОСОБА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на 500 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її і в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити ОСОБА_3 телефонні переговори, або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк