Справа № 301/3345/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сільваші Володимир Миколайович, на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року, ухвалене суддею Бобик О.І. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за договором позики

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення процентів за договором позики.

Позов мотивує тим, що 10 вересня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 964, згідно якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США, що на день посвідчення цього договору відповідно до курсу НБУ (1 долар США = 25,03 грн.) дорівнювало еквіваленту 250 300 гривень, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 10.09.2020 року.

Відповідно до пункту 2 Договору позики від 10.09.2019 року грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, які є предметом даного договору, були передані позикодавцем ОСОБА_2 та отримані позичальником ОСОБА_1 у повному обсязі в момент підписання договору, а згідно п. 3 цього договору позики, позичальник підтверджує, що дійсно одержав від позикодавця грошові кошти.

Згідно п. 4 Договору позики за кожен місяць користування грошовими коштами, позичальник, відповідач ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати позивачу ОСОБА_2 2 % процентів від суми залишку позики, визначеної у гривнях за курсом долара США на дату сплати процентів до одинадцятого числа наступного місяця.

Однак, відповідач, в порушення п. 4 договору позики від 10.09.2019 року не сплатив щомісячні платежі за користування коштами позики, тобто не виконав свої договірні зобов`язання.

Відповідно до п. 7 договору позики у разі прострочення відповідачем виконання зобов`язання за даним договором в частині сплати процентів по позиці протягом трьох місяців поспіль, позивач має право пред`являти вимогу про дострокове повернення позики. У такому випадку, строк виконання зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати процентів становить 10 календарних днів з моменту отримання вимоги.

29.07.2021 позивач надіслав відповідачу рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення позики у розмірі 10 000 доларів США та процентів на підставі п. 7 договору позики. Цю вимогу відповідач одержав 31.07.2021, однак кошти позики та процентів за користування позикою не сплатив.

Рішенням Іршавського районного суду від 14.09.2022 у цивільній справі 301/1308/22 стягнуто з ОСОБА_1 на його користь суму боргу 10 000 доларів США та суму процентів у розмірі 50 060 грн за договором позики від 10.09.2019, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. та зареєстрованим в реєстрі № 964.

У вказаній цивільній справі судом було розглянуто його позовні вимоги про стягнення з позичальника процентів за користування позикою за договором позики від 10.09.2019 за період з 11.09.2019 по 10.07.2020.

Однак, відповідачем також не було сплачено і суму процентів за користування грошовими коштами у розмірі 72 120,46 грн за період з 11.07.2020 по 10.08.2021 в межах строку позики з 11.09.2019 по 10.08.2021 (день дострокового повернення позики 10.08.2021), тобто відповідачем не сплачено проценти за 13 місяців користування сумою позики у розмірі 10 000 доларів США.

За наведених обставин просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму 72 120,46 гривень процентів за користування позикою згідно договору позики від 10 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 964 та судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Рішенням Іршавського районного суду від 06 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 72 120,46 грн процентів за користування позикою та судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що у цивільній справі №301/1308/22 відсутні докази сплати щомісячних процентів за користування позикою, зокрема 2% від суми залишку позики.

А тому, оскільки відповідачем не надано жодного спростування в належний процесуальний спосіб факту наявності боргу по процентам за користування позикою з 11.09.2019 по 10.08.2021, то суд прийшов до висновку, що сума заявлена позивачем підлягає стягненню з відповідача.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Із даним рішенням суду відповідач категорично не погоджується через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, порушення прав на захист та неповне, необ`єктивне дослідження усіх обставин справи.

В своїх доводах посилається на те, що у порушення норм процесуального права суд не врахував подану адвокатом Сільваші В.М. 06.12.2023 заяву про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та вирішив справу у відсутності відповідача та його представника.

Щодо обставин справи, то зазначає, що суму позики відповідачем було повернуто позивачу у повному обсязі, що підтверджується розпискою від 19.10.2023.

Звертає увагу на те, що під час розгляду цивільної справи №301/1308/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу 10 000 доларів США та суму процентів у розмірі 50 060 грн за договором позики від 10.09.2019. В договорі наявна помилка, оскільки дія договору зазначена до 10.09.2020, а в душках прописом написано десяте вересня дві тисячі двадцять другого року і цією помилкою бажає скористатися позивач та стягнути додаткові відсотки поза межами строку дії договору.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами справи.

Щодо процесуальних порушень зазначених відповідачем у своїй апеляційній скарзі, то суд направляв копію позову та ухвали про відкриття провадження, однак відповідач не скористався своїм процесуальним правом для подачі відзиву. Суд повідомляв належним чином відповідача та його представника, однак такі у судове засідання не з`явилися.

Щодо обставин справи, то вважає, що відповідач бажає уникнути відповідальності по сплаті процентів за користування позикою.

Вказує, що під час розгляду цивільної справи №301/1308/22 представник позивача Лаврентьев Ю.Г. в судовому засіданні пояснив щодо наявної технічної помилки у даті договору, а саме, що такий було укладено до 10.09.2022, а не до 10.09.2020.

Зазначає, що у вищезгаданій цивільній справі відсотки було стягнуто тільки за 10 місяців користування коштами, а саме з 11.10.2019 по 11.07.2020, однак з 11.07.2020 проценти за користування позикою стягнуто з відповідача не було.

Посилання відповідача на технічну помилку в даті договору є надуманими, оскільки обставинами справи, яка розглядалась Закарпатським апеляційним судом та щодо якої винесена постанова, яка набрала законної сили, також підтверджується, що договір було укладено саме до 10.09.2022.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Лаврентьева Ю.Г. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та його довірителя.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся належним чином шляхом надіслання смс повідомлення в додаток «Viber», про що свідчить довідка про доставку повідомлення від 28.06.2024(а.с.120).

Представник відповідача адвокат Сільваші В.М., згідно наявних в матеріалах справи довідок від 28.06.2024, повідомлявся смс повідомленням в додаток «Viber» та шляхом доставки електронного листа на його електронну пошту(а.с.118, 121).

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що 10.09.2019 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 964, згідно якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США, що на день посвідчення договору відповідно до курсу НБУ (1 долар США =25,03 грн.) дорівнювало еквіваленту 250 300,00 гривень, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 10.09.2020 (десятого вересня дві тисячі двадцять другого) року (а.с. 7).

Відповідно до п.п. 4, 5 Договору позики від 10.09.2019 року, за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю 2% від суми залишку позики, визначеної у гривнях за курсом долара США на дату сплати процентів, до 11-го числа наступного місяця, позикодавець зобов`язаний надавати позичальнику розписку, що підтверджує отримання сплати чергової частини позики та відсотків.

У разі прострочення позичальником виконання зобов`язань за даним Договором в частині сплати процентів по позиці протягом трьох місяців поспіль, Позикодавець має право пред`явити вимогу про дострокове повернення позики. У такому випадку, строк виконання зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати процентів становить 10 календарних днів з моменту отримання вимоги (п. 7 Договору позики).

29.07.2021 позивач надіслав відповідачу рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення позики у розмірі 10 000,00 доларів США та процентів на підставі п. 7 договору позики. Цю вимогу відповідач одержав 31.07.2021, однак, до 10.08.2021 кошти позики та процентів за користування позикою не сплатив.

Рішенням Іршавського районного суду від 14.09.2022, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 02.08.2023, у цивільній справі №301/1308/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу 10 000,00 доларів США та суму процентів у розмірі 50 060, 00 грн за договором позики від 10.09.2019, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. та зареєстрованого у реєстрі за № 964.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 1046 ЦК України зазначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (Стаття 1047 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Обов`язок повернення позичальником суми позики прямо передбачений статтею 1049 ЦК України, оскільки така позика повинна бути повернута позичальником у строк та в порядку встановленим договором.

У разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(стаття 1050 ЦК України).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (Постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі N 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18)).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року в справі N 759/1534/18 (провадження N 61-8473св23)).

У своїх доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сільваші В.М., вказує, що суму позики було повернуто позивачу, що підтверджується розпискою від 19.10.2023, однак щодо процентів, які намагається стягнути ОСОБА_2 на свою користь є неправомірними, оскільки за період з 11.09.2019 по 10.07.2020 вже стягнуто проценти за користування коштами.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Рішенням Іршавського районного суду від 14.09.2022 у цивільній справі №301/1308/22 стягнуто з ОСОБА_1 на його користь суму боргу 10 000 доларів США та суму процентів у розмірі 50 060 грн за договором позики від 10.09.2019.

Дане рішення Іршавського районного суду залишено Постановою Закарпатського апеляційного суду від 02.08.2023 в силі та зазначено, що проценти за користування коштами за договором позики слід стягнути за період з 11.09.2019 по 10.07.2020 включно, тобто за десять місяців, які склали суму 50 060 грн.

ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з достроковою вимогою про повернення позики 29.07.2021, який таку вимогу отримав 31.07.2021.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, постановою Закарпатського апеляційного суду встановлено, що проценти за користування коштами згідно укладеного договору позики було стягнуто з відповідача на користь позивача за період з 11.09.2019 по 10.07.2020 включно.

Позивачем заявлено позовну вимогу про сплату процентів за договором позики за період з 11.07.2020 по 10.08.2021 (десять календарних днів з моменту отримання повідомлення про дострокове повернення позики) у сумі 72 120,46 грн. у зв`язку із тим, що з позовом в суд звернувся 11.05.2022 року в справі № 301/1308/22.

Дійсно, згідно розписки від 19.10.2023 відповідач сплатив позивачу основну суму боргу в розмірі 10 000 доларів США, 50 060 грн процентів та судовий збір в розмірі 3 426 грн, що підтверджується та не заперечується сторонами спору. Але слід наголосити на тім, що такі кошти були сплачені ОСОБА_1 після періоду (з 11.07.2020 по 10.08.2021) за який пред`явлено позовні вимоги у переглядаємій колегією суддів справі. Тому твердження відповідача, що позивачем пред`явлено вимоги за період коли ним вже було повернуто позику є недостовірним.

Оскільки, відповідачем не сплачено проценти за користування позикою з 11.07.2020 по 10.08.2021 включно, а тому заявлені позовні вимоги є правомірними.

Крім цього ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сільваші В.М., в своїх доводах вказує на розбіжність у договорі позики щодо тривалості такого.

Зазначав, що договір укладено до 10.09.2020, однак у дужках помилково зазначено дату - десяте вересня дві тисячі двадцять другого року прописом, а тому заявлені позовні вимоги щодо стягнення відсотків є неправомірними. Позивач вирішив використати технічну помилку в договорі та спробувати стягнути з відповідача додаткові відсотки поза межами строків договору.

Однак, з даним твердженням апеляційний суд не погоджується, оскільки, в рішенні Іршавського районного суду від 14.09.2022 у цивільній справі №301/1308/22 та в постанові Закарпатського апеляційного суду від 02.08.2023 зазначено, що договір позики був укладений саме до 10.09.2022, на момент звернення до суду такий строк не сплив, а між сторонами була усна домовленість про сплату основної суми боргу на момент закінчення строку договору.

Оскільки дані обставини встановлені в рамках цивільної справи №301/1308/22, то доводи ОСОБА_1 в даній частині слід вважати спростованими.

Тобто, суд апеляційної інстанції приходить до обґрунтованих висновків щодо правомірності заявлених ОСОБА_2 позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Проте, як зазначав ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, його представник адвокат Сільваші В.М. 06.12.2023 подавав до суду першої інстанції заяву про відкладення розгляду справи та надання можливості адвокату ознайомитись із матеріалами справи. Проте, така заява була проігнорована судом, що позбавило його можливості подати докази, які спростовують позовні вимоги.

Відповідач був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи наявне зворотне повідомлення з відміткою про вручення від 10.11.2023 згідно якої ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про судове засідання, яке відбулося 06.12.2023 о 11 год 00 хв.

Оскільки, рішення Іршавського районного суду Закарпатської області ухвалене 06 грудня 2023 року без участі відповідача та з залишенням поза увагою клопотання його представника про відкладення розгляду справи, то зазначена обставина призвела до порушення процесуальних прав відповідача на належний захист, тому апеляційний суд приходить до висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, постановлення нового рішення у справі, яким виходячи з правомірності задоволених позовних вимог, такі слід задовольнити в повному обсязі.

Отже, апеляційний суд керуючись пунктом 3 частиною 3 статті 376 ЦПК України, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі. У зв`язку із цим, апеляційна скарга є частково слушною.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сільваші Володимир Миколайович, задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року скасувати та постановити в даній справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 72 120,46 гривень процентів за користування позикою у період з 11.07.2020 року по 10.08.2021 року та судові витрати у розмірі 1 073,60 гривні, судового збору за подання позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: