ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2157/25 Справа № 211/5078/24 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/5078/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бойко Єлизавета Ігорівна, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на навчання.

Позовна заява мотивована тим, що спільна донька сторін у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студенткою 2 курсу Полтавського державного медичного університету, денної форми навчання, факультет стоматологія, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2028.

Власного заробітку донька не має, оскільки навчається, наразі вона перебуває на утриманні матері.

Відповідач у справі є батьком дитини, добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітньої доньки аліменти на період її навчання у розмірі 7000,00 грн. щомісяця, до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23 років.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 4000 гривень 00 коп., щомісячно, на користь матері дитини ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання у Полтавському державному медичному університеті, до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, починаючи стягнення з 09 серпня 2024 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1211 гривні 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бойко Є.І., просить змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру аліментів та зменшити його до 2 400,00 грн, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано принципу рівності обов?язку батьків на утримання дітей та сімейний і матеріальний стан відповідача. Зазначає, що до суду першої інстації були надані докази про навчання відповідача ОСОБА_2 на денній формі у магістратурі та відсутність у нього, у зв?язку з цим, заробітку, а також наявності у нього малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною, що свідчить про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці. Разом з тим, врахувавши варість навчання та проживання у гуртожитку, відповідач визнає свій обов?язок надавати допомогу доньці у розмірі 2 400,00 грн. щомісяця, що повністю забезпечить ці витрати пропорційно до його частки у обов?язку утрмувати дитину. Крім того, вказує на ту обставину, що судом першої інстації при визначенні розміру аліментів було враховано факт придбання позивачкою ноутбука для навчання доньки, що, на його переконання є неправомірним, адже такі витрати з ним не погоджувалися та їх було вчинено ще 06 вересня 2023 року, тобто до досягнення донькою повноліття. Згоден сплачувати щомісячно аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 2 400,00 грн. щомісячно.

Також, на переконання відповідача, суд першої інстанції невірно здійснив розподіл судових витрат, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гунько А.П., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторонни: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла повноліття, та є студенткою 2 курсу Полтавського державного медичного університету, денної форми навчання, факультет стоматологія, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2028 роки.

Батьки ОСОБА_3 є працездатними, та можуть надавати допомогу доньці на навчання.

Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки на період її навчання не надає.

За перший курс навчання доньки позивачка сплатила 46 470,00 грн., сплатила за гуртожиток, придбала для навчання доньці ноутбук за 49 999,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки та стягуючи з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 на період навчання в розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи з 09 серпня 2024 рокуі до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, суд першої інстанції виходив з обов?язку батьків надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині на час навчання та з того, що визначений судом розмір аліментів, з урахуванням вартості навчання, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження, є достатнім для утримання повнолітньої доньки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 199 СК України та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі.

Спір виник з приводу розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивачки, суд першої інстанції виходив з факту досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,повноліття й продовження нею навчання, при цьому визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Так, відповідно до ч.1 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як вбачається з матеріалів справи, повнолітня ОСОБА_3 самостійного заробітку не має, оскільки навчається на 2-му курсі денного відділення Полтавського державного медичного університету, факультет стоматологія, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2028, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Забезпечення ж її утримання на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_1 (ст. 180 СК України).

Відповідач ОСОБА_2 , не заперечуючи проти необхідності надання ним матеріальної допомоги повнолітній доньці, вказав на перебування у нього на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружини ОСОБА_5 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 45-46).

Також, згідно Довідки про здобувача освіти №186582 віж 14 серпня 2024 року, за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, ОСОБА_2 навчається на денній формі навчання у Дніпровському державному медичному університеті, період навчання з 15.09.2022 по 14.09.2026 (а.с.47).

Згідно Відомостей із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військогово збору, станом на 14 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_2 , починаючи з третього кварталу 2023 року, відсутні відомості про доходи (а.с. 48).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , маючи на утриманні малолітню дитину та дружину, а також продовжуючи навчання на денній формі, має можливість надавати матеріальне утримання у розмірі 4 000,00 грн. своїй повнолітній доньці ОСОБА_3 , яка також має право на утримання від матері ОСОБА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 визнається обов?зок сплачувати щомісячно аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 2 400,00 грн., який ним визначено виходячи із вартості навчання останньої та розміру оплати за проживання у гуртожитку.

Разом з тим, з огляду на ту обставину, що повнолітня ОСОБА_3 продовжує навчання на денній формі, колегія суддів зазначає, що остання потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батьків не тільки на оплату навчання та проживання у гуртожитку, але і на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, із навчанням (канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям, тощо.

При цьому, колегія суддів зазначає, що витрати повнолітньої дитини ОСОБА_3 на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує певних коштів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд вирішив питання про розподіл судових витрат без урахування приписів ст. 141 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилом пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Судом визначено щомісячний розмір аліментів у сумі 4 000,00 грн., що за шість місяців становить 24 000,00 грн.

Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовну заяву подано до суду 08 серпня 2024 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу складає 3 028,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір не може бути меншим 1 211,20 грн та не може перевищувати 15 140,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в даній справі.

Відповідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судові витрати у цій справі, пов?язані із сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн, тобто у мінімальному розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір» для даної категорії справ, підлягають відшкодуванню на користь держави відповідачем ОСОБА_2 , а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції розміру судового збору.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бойко Єлизавета Ігорівна, залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: