КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025року м. Київ

Унікальний номер справи № 355/655/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3755/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2024 року, постановлене під головуванням судді Троценко Т.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку виділеного майна в натурі, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначала, що після смерті її матері ОСОБА_3 вони з відповідачем ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, кожній належить по 1/2 частці домоволодіння з погосподарськими спорудами та по 1/2 частці земельної ділянки, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі № 355/368/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного часткового майна - задоволено частково.Виділено ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та закріплено у власність в цілому як окремий житловий будинок відповідно до варіанту №1 поділу житлового будинку у висновку №6-22 експерта за результатами оціночно-будівельної, технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі №355/368/21 від 20.11.2022: Приміщення житлового будинку: приміщення 2-2 (житлова), площею 21.50 кв.м., приміщення 2-1 (веранда), площею 7.80 кв.м. Господарські будівлі та споруди: В- сарай, в - прибудова, Д - вбиральня, №1 - огорожа, №2 - ворота, к - 1 /2 скважина, к1 - 1/2 скважина. Виділено ОСОБА_1 (1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 пропорційно житловому будинку, а саме, відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки, площею 1000 кв.м. відповідно до варіанту №1 поділу житлового будинку у висновку №6-22 експерта за результатами оціночно-будівельної, технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі №355/368/21 від 20.11.2022 (а.с. 23-26).

При цьому вказаним рішенням суду ОСОБА_1 виділено її частку будинку в цілому як окремий житловий будинок, ОСОБА_2 із зустрічним позовом про виділення її частки в окремий будинок не зверталася.

ОСОБА_2 по варіанту № 1 експертного висновку пропонувалось виділити в житловому будинку приміщення № 1-1 - веранда, площею 7,90 кв.м., № 1-2 веранда, площею 4,10 кв.м, кухня № 1-3, площею 13,0 кв.м., приміщення № 1-4, площею 10,80 кв. м., та господарські споруди - погріб «Б», ворота № 3, огорожа № 4, 1/2 частини скважини К, 1/2 частини скважини К1. Також експертним висновком визначена до поділу частка земельної ділянки.

Після набуття вказаним рішенням законної сили, позивач звернулася до КП «Баришівське бюро технічної інвентаризації» із заявою про виготовлення окремого технічного паспорту на виділену частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , проте їй було відмовлено з тих підстав, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року виділена та закріплена у власність лише частина будинку ОСОБА_1 , а доля частки ОСОБА_2 не вирішена.

Враховуючи викладене, позивач просила виділити в натурі належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та закріпити у власність в цілому як окремий житловий будинок відповідно до варіанту № 1 поділу житлового будинку згідно висновку № 6-22 експерта за результатами оціночно-будівельної технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 20.11.2022 року (першому співвласнику) приміщення у житловому будинку № 1-1 - веранда, площею 7,90 кв.м., № 1-2 - веранда, площею 4,10 кв.м., № 1-3 - кухня, площею 13,0 кв.м., № 1-4, площею 10,80 кв.м., із господарських будівель та споруд виділити: Б- погріб, № 3 - ворота, № 4 - огорожа, к - скважини, к1 - скважини; видалити в натурі на праві власності ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , площею 1250 кв.м./0,1250 га/ відповідно варіанту № 1 поділу земельної ділянки (першому співвласнику) згідно висновку експерта № 6-22 за результатами оціночно-будівельної технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 20.11.2022 року (а.с. 2-6).

13 вересня 2024 до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі від представника ОСОБА_1 - адвоката Савченко П.Д., оскільки відсутній предмет спору між сторонами, оскільки спір вже вирішено судом, житловий будинок поділений в натурі, відповідачка ніяким чином не перешкоджає оформленню частини позивача в окреме домоволодіння (а.с. 95-98).

16 вересня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_1 - адвоката Савченко П.Д., в якому останній просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі (а.с. 101-104).

На обґрунтування відзиву зазначав, що позивач до позовної заяви долучив експертний висновок 2022 року, тоді як цивільна справа почала розглядатись у квітні 2024 року. За цей час співвласники здійснювали ремонті роботи у своїх частках домоволодіння, змінювали технічний стан, позивачка збудувала стіну, яка фактично розділяє частки будинку. Тобто, на даний час вказаний експертний висновок є неактуальним, оскільки в спірному будинку відбулися суттєві технічні зміни.

Вважав, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме виділити в натурі частку майна, що є у спільній частковій власності, не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, так як поняття виділ і поділ не є тотожними. Оскільки спірне майно належить на справі спільної часткової власності двом співвласникам, виділ частки в цьому майні лише позивача є неможливим.

Позивачем не надано до суду доказів, що вона зверталась до відповідача з пропозицією укласти договір про поділ майна та нотаріально його посвідчити, які і не надано до суду доказів того, що відповідач відмовилась укласти такий договір, не надано доказів звернення до нотаріуса і відмови вчинити нотаріальну дію щодо посвідчення правочину про поділ спільного нерухомого майна (а.с. 101-104).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2024 року у задоволенні клопотання адвоката Савченка П.Д. про закриття провадження по справі відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_2 належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у цілий окремий житловий будинок відповідно до варіанту № 1 Висновку № 6-22 оціночно - будівельної технічно - будівельної та земельно - технічної експертизи від 20. 11. 2022 року (першому співвласнику) від 20. 11. 2022 р., який складається з приміщення в житловому будинку № 1-1 - веранди площею 7,90 кв. м., № 1-2 веранди площею 4,10 кв. м, кухні 1-3 площею 13,0 кв. м., приміщення № 1-4 площею 10,80 кв. м., та господарських споруд - погрібу «Б», воріт № 3, огорожі № 4, 1/2 частини скважини К, 1/2 частини скважини К1.

Виділено в натурі належну на праві власності ОСОБА_2 - 1/2 частину земельної ділянки площею 1250 кв. м., розташовану по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1 Висновку № 6-22 оціночно - будівельної технічно - будівельної та земельно - технічної експертизи від 20. 11. 2022 року (першому співвласнику) від 20. 11. 2022 року, а саме: з точки 11, що знаходиться на передній межі ділянки на відстані 5,22 м від точки 3 прямо паралельно правому та лівому створу стін житлового будинку на відстань 10,77 м до точки 12; точки 12 вліво під кутом 90 градусів на відстань 5,05 м до точки 13; з точки 13 прямо / перпендикулярно головному фасаду житлового будинку літ. А на відстань 3 метра до точки 14 - початку лінії поділу будинку літ. А; з точки 14 по лінії поділу будинку літ. А до точки 15; з точки 15 прямо на відстань 2,0 м до точки 16; з точки 16 перпендикулярно вправо на відстань 8,00 м до точки 17; з точки 17 перпендикулярно вліво на відстань 24,41 м до точки 18, що знаходиться на задній межі ділянки на відстані 17,76 м від правого заднього кута; з точки 17 вліво по задній лівій передній межах через точки 8,7,6,5,4,3 до вхідної точки 11 (а.с. 128-131).

Не погодившись з рішенням районного суду, 25 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савченко П.Д. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення (а.с. 138-150).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції без будь-яких правових підстав замінив відповідача, чим порушив принцип змагальності. Під час судового засідання представником відповідача було заявлено клопотання про розгляд справи спочатку, разом з тим, чуд першої інстанції відмовив у задоволенні такого клопотання, чим фактично знівелював всі права відповідача, які той міг реалізувати тільки на підготовчій стадії судового розгляду.

Вказував, що у даній цивільній справі був відсутній предмет спору, оскільки відповідач визнає відповідне право власності позивача на будинок та земельну ділянку, право власності позивача зареєстроване належним чином та підтверджено відповідними документами, які досліджувалися у попередній цивільній справі та які додані позивачем як додатки до даного позову.

Позивачем взагалі не наведено предмет спору, при цьому, позивач приймала участь у судовому засіданні з розгляду судової справи № 355/368/21, де мала право заявити відповідний зустрічний позов. Позивачем не доведено порушення прав з боку відповідача.

Суд першої інстанції ухвалив рішення суто технічно, йому не надалося сутнісного змісту, оскільки суд взагалі не звернув увагу, що на даний час виділ в натурі житлового будинку на підставі застарілого висновку експерта не є можливим, адже сторони здійснювали ремонтні роботи щодо своїх часток спірного майна, змінився їх технічний стан та позивач між частками спірного майна збудувала стіну, яка фактично і розділяє частки сторін по справ (а.с. 138-150).

У відзиві позивачка ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення районного суду без змін (а.с. 197-201).

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Савченко П.Д. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Дегтяренко В.Г. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначену ними адресу, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідачки ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Проте, про розгляд справи апеляційним судом 13 лютого 2025 року відповідачка ОСОБА_1 була сповіщена 23 грудня 2024 року повідомленням її представника - адвоката Савченко П.Д. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Факт належного повідомлення відповідачки ОСОБА_1 підтвердив в суді апеляційної інстанції її представник - адвокат Савченко П.Д. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 185-191).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку не йдеться про порушення права користування майном або усунення перешкод у користуванні майном між сторонами по справі, позивачка лише реалізує своє право на отримання своєї частки в якості цілого окремого домоволодіння, на що має право відповідно за закону. За цих підстав, судово-будівельна експертиза, проведена в рамках розгляду іншої цивільної справи між тими ж сторонами та стосовно одного і того предмету спору, може бути прийнята судом, як належний доказ, який підтверджує позовні вимоги, а саме технічну можливість виділу частки нерухомого майна в натурі. Доказів того, що на даний час виділ частки позивача в натурі неможливий відповідачем не надано, лише зазначено про складності вирішення питання між сторонами щодо користування комунальними послугами.

Враховуючи правову природу позову, суд встановлює лише можливість скористатися власником своїм правом на виділ майне в ціле окреме домоволодіння, твердження відповідача про те, що експертний висновок є неактуальним у зв`язку з тим, що не відповідає технічному стану майна ніяким чином не перешкоджає виділенню майна, яке вже поділене між колишніми співвласниками. Доказів того, що позивач не має права на таке виділення, або воно якимось чином порушує її права, відповідачка не надала, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають у власності кожна по 1/2 частці домоволодіння з господарськими спорудами та по 1/2 частці земельної ділянки, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, складеним на їх користь їх матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 9-11).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі № 355/368/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного часткового майна - задоволено частково.Виділено ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та закріплено у власність в цілому як окремий житловий будинок відповідно до варіанту №1 поділу житлового будинку у висновку №6-22 експерта за результатами оціночно-будівельної, технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі №355/368/21 від 20.11.2022: Приміщення житлового будинку: приміщення 2-2 (житлова), площею 21.50 кв.м., приміщення 2-1 (веранда), площею 7.80 кв.м.

Господарські будівлі та споруди:В- сарай, в - прибудова, Д - вбиральня, №1 - огорожа, №2 - ворота, к - 1 /2 скважина, к1 - 1/2 скважина. Виділено ОСОБА_1 (1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 пропорційно житловому будинку, а саме, відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки, площею 1000 кв.м. відповідно до варіанту №1 поділу житлового будинку у висновку №6-22 експерта за результатами оціночно-будівельної, технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі №355/368/21 від 20.11.2022 (а.с. 23-26).

При цьому вказаним рішенням суду ОСОБА_1 виділено її частку будинку в цілому як окремий житловий будинок, ОСОБА_2 із зустрічним позовом про виділення її частки в окремий будинок не зверталася.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до КП «Баришівське бюро технічної інвентаризації» із заявою про виготовлення технічного паспорту на виділену частину житлового будинку, проте їй було відмовлено з тих підстав, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року виділена та закріплена у власність лише частина ОСОБА_1 (а.с. 29).

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із зазначених вище норм ЦК України випливає, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Отже, при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Набравшим законної сили рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі № 355/368/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року, встановлено і сторони по справі не заперечували, що користуються спірним житловим будинком відповідно до варіанту 1 у вказаному висновку № 6-22 від 20.11.2022 року. А відтак, з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини суд апеляційної інстанції визнав встановленими.

ОСОБА_1 як колишній співвласник спільного майна скористалася своїм правом на поділ житлового будинку в натурі та виділ своєї частки житлового будинку в окреме домоволодіння, для чого звернулася з відповідним позовом до суду та замовила судово - будівельну експертизу.

Висновком експерта була визначена можливість такого поділу домоволодіння між співвласниками у відповідності до часток у праві власності, після чого судом постановлено рішення по виділ частки нерухомого майна ОСОБА_1 в окреме ціле домоволодіння.

Суд з`ясувавши думку позивачки та її представника замінив відповідача, постановив ухвалу про заміну відповідача належним відповідачем, відклав розгляд справи, забезпечивши право належного відповідача подати відзив на позовну заяву та взяти участь в розгляді справи, долучив такі відзив, заперечення, клопотання та розпочав розгляд справи спочатку, що підтверджується наявними у матеріалах справи ухвалою від 17 липня 2024 року та протоколами судового засідання від 17.07.2024 року, від 17.09.2024 року, від 20.09.2024 (а.с. 78-80,111-112, 125-127).

Доводи що суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК не закрив провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору є неспроможними та судом апеляційної інстанції відхилені, зважаючи на наступне.

Так, рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі № 355/368/21 залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 частково задоволено, виділено ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та закріплено у власність в цілому як окремий житловий будинок відповідно до варіанту № 1 поділу житлового будинку у висновку № 6-22 експерта за результатами оціночно-будівельної, технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі №355/368/21 від 20 листопада 2022 року приміщення житлового будинку: приміщення 2-2 (житлова), площею 21.50 кв.м., приміщення 2-1 (веранда), площею 7.80 кв.м. Господарські будівлі та споруди: В - сарай, в - прибудова, Д - вбиральня, №1 - огорожа, №2 - ворота, к - 1/2 скважина, к1 - 1/2 скважина. Виділено ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 пропорційно житловому будинку, а саме, відповідно до варіанту №1 поділу земельної ділянки, площею 1000 кв.м. відповідно до варіанту №1 поділу житлового будинку у висновку №6-22 експерта за результатами оціночно-будівельної, технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі №355/368/21 від 20 листопада 2022 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 454 грн. та суму сплаченого збору за проведення експертизи 4361,67 грн.

При цьому, вказаними судовими рішеннями частка іншого співвласника ОСОБА_2 в будинку та земельній ділянці не визначалась.

Вирішуючи аналогічне питання іншого колишнього співвласника будинку ОСОБА_2 , якій рішенням суду виділено її частку в натурі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у даному випадку не йдеться про порушення права користування майном або усунення перешкод у користуванні майном між сторонами по справі, позивачка лише реалізує своє право на отримання своєї частки в якості цілого окремого домоволодіння, на що має право відповідно за закону.

За цих підстав суд апеляційної інстанції вважає, що судово - будівельна експертиза, проведена в рамках розгляду іншої цивільної справи між тими ж сторонами та стосовно одного і того предмету спору, може бути прийнята судом як належний доказ, який підтверджує позовні вимоги, а саме - технічну можливість виділу частки нерухомого майна в натурі.

Доказів того, що да даний час виділ частки позивача в натурі неможливий відповідачкою не надано.

Твердження ОСОБА_1 про те, що експертний висновок є неактуальним у зв`язку з тим, що не відповідає технічному стану майна, об`єктивними доказами по справі не підтверджений, про призначення судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи у цій справі сторони не заявляли.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що за варіантом 1 висновку № 6-22 експерта за результатами оціночно-будівельної, технічно-будівельної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі №355/368/21 від 20 листопада 2022 року, арифметична частка ОСОБА_2 складає 54% вартості приміщень житлового будинку та 48% вартості господарських будівель та споруд, а частка відповідачки ОСОБА_1 складає 46% вартості приміщень житлового будинку та 62% вартості господарських будівель та споруд, тобто вартість більшої частки позивачки ОСОБА_2 у будинку є незначною (4%), тоді як вартість частки відповідачки ОСОБА_1 у господарських будівель та споруд є більшою (на 12%). При цьому, клопотань про призначення судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи для (або) вимог про стягнення компенсації вартості частки сторони по справі в суді першої інстанції та в апеляційному суді не заявляли.

Доводи апелянта про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, оскільки предметом даного спору є передбачений законом спосіб користування особою належним їй майном у вигляді виділу нерухомого майна в окреме домоволодіння, і доводи відповідачки про те, що остання фактично не перешкоджає цьому, не є підставою для закриття провадження за відсутністю предмета спору.

Зазначення в мотивувальній частині оскаржуваного рішення про виділ ОСОБА_2 рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі № 355/368/21 іншої частки житлового будинку та земельної ділянки є помилковими, оскільки таких висновків вищевказане рішення суду першої інстанції не містить. Проте таке помилкове зазначення не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують. Тому колегія суддів їх відхилила.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), від 09 грудня 1994 року, пункт 29, Серія A, № 303-A, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява № 30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I). Ці принципи застосовувалися у низці справ проти України (див., наприклад, рішення у справах «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007 року, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 лютого 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова