Справа № 375/1654/24
Провадження № 2/375/110/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 лютого 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивувала тим, що з 21 січня 2007 року вона з ОСОБА_2 перебувала у шлюбі, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 10 жовтня 2013 року розірвано. У цьому шлюбі народилось двоє дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначала, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не надає допомоги на утримання дітей, хоча є фізично здоровим, працездатним.

Також вказувала, що рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 29 лютого 2012 року стягнено з ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 2 лютого 2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції Смакотою С.В. від 7 травня 2012 року відкрито виконавче провадження № 32495882.

Позивач наголошувала на тому, що відповідачу достовірно відомо про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, проте відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Постановою старшого державного виконавця Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Смакотою С.В. від 12 квітня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів.

12 квітня 2018 року постановою старшого державного виконавця Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Смакотою С.В. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Разом з цим, відповідач продовжує не сплачувати аліменти, а тому наявні підстави для стягнення неустойки (пені) за наступний період прострочення їх сплати з січня 2022 до червня 2024 року. Згідно з розрахунком загальний розмір пені за вказаний період становить 700 900,80 грн.

Проте, з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, стягненню підлягає пеня в розмірі 303 940,07 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 303 940,07 грн.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 27 листопада 2024 року на 11 год 00 хв.

27 листопада 2024 року позивач подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольни; проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

27 листопада 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку знеструмленням електропостачання у Рокитнянському районному суді Київської області.

Розгляд справи відкладено на 19 грудня 2024 року на 14 год 00 хв та 19 грудня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 28 січня 2025 року 13 год.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 13 лютого 2025 року на 13 год 00 хв.

Відповідач судом належним чином повідомлявся за адресою його реєстрації про розгляд справи, поштове відправлення повернулось до суду з відміткою поштового відділення.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до частин 7, 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

На підставі зазначеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

Відзив на позовну заяву не надходив.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що з 21 січня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2013 року розірвано. Цим же рішенням прізвище позивача змінено на дошлюбне « ОСОБА_6 ».

У цьому шлюбі народилось двоє дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 29 лютого 2012 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 2 лютого 2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Смакотою С.В. відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції від 7 травня 2012 року відкрито виконавче провадження № 32495882.

Постановою старшого державного виконавця Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Смакотою С.В. від 12 квітня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів.

12 квітня 2018 року постановою старшого державного виконавця Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Смакотою С.В. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

З довідки-розрахунку, складеною старшим державним виконавцем Смакотою С.В. відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на 1 січня 2020 року становить 105 710,25 грн.

З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів, зокрема, на 1 січня 2022 року заборгованість становить 180 784,37 грн, на 1 січня 2024 року заборгованість становить 278 708,93 грн та на 1 липня 2024 року заборгованість становить 303 940,07 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №316/639/18, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.»

Таким чином, саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках, застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та пеня стягується за весь період прострочення.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Відповідно до розрахунку, складеного старшим державним виконавцем Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Смакотою С.В, у виконавчому провадженні №32495882, ОСОБА_2 на 1 липня 2024 року має заборгованість зі сплати аліментів, що становить 303 940,07 грн.

Згідно проведеного позивачем у позовній заяві розрахунку за період з січня 2022 до червня 2024 року розмір пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період становить 700 900,80 грн, -

за 2022 рік

- січень місяць 2022 року : 4205,19 х 1% х 1 001 день = 42 093 грн,

- лютий місяць 2022 року : 4205,19 х 1% х 970 днів = 40 7888,50 грн,

- березень місяць 2022 року : 4 205,19 х 1% х 942 день = 39 612,88 грн,

- квітень місяць2022 року: 4 205,19 х1%х940 днів = 39 528,78 грн,

- травень місяць 2022 року : 4 205,19 х 1% х 880 день = 37 005,67 грн,

- червень місяць 2022 року : 4 205,19 х 1% х 849 = 35 702,06 грн,

- липень місяць 2022 року : 4 205,19 х 1%х 819 день = 34 440,50 грн,

- серпень місяць 2022 року : 4 205,19 х 1% х 788 день = 33 136,89 грн,

- вересень місяць 2022 року: 4 205,19 х 1% х 757 днів = 31 833,28 грн,

- жовтень місяць 2022 року : 4 205,19 х 1% х 728 день = 30 613,78 грн,

- листопад місяць 2022 року : 4 205,19 х 1% х 697 днів = 29 310,17 грн,

- грудень місяць 2022 року : 4 205,19 х 1 % х 667 день = 28 048,61 грн,

всього за 2022 рік - 422 114,12 грн;

за 2023 рік

січень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 636 день = 26 745,00 грн,

лютий місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 605 днів = 25 441,39 грн,

березень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 580 день = 24 390,10 грн,

квітень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 549 днів = 23 086,49 грн,

травень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 519 /днів = 21 824,93 грн,

червень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 487 день = 20 498,75 грн,

липень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 457 день = 19 21 7,71 грн,

серпень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 426 день = 17 914,10 грн,

вересень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 394 днів = 16 568,44 грн,

жовтень місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х31 + 364 день = 15 306,89 грн,

листопад місяць 2023 року : 4 205,19 х 1% х 333 днів = 14 003,28 грн,

грудень місяць 2023 року : 1 205,19 х 1 % х 304 день = 3 663,77 грн,

всього за 2023 рік - 228 660,85 грн;

за 2024 рік

- січень місяць 2024 року : 4 205,19 х 1% х 273 день = 11 480,16 грн,

- лютий місяць 2024 року : 4 205,19 х 1% х 242 днів = 10 176,55 грн,

- березень місяць 2024 року : 4 205,19 х 1% х 214 день = 8 999,10 грн,

- квітень місяць 2024 року : 4 205,19 х 1% х 188 днів - 1 905,75 грн,

- травень місяць 2024 року : 4 205,19 х 1% х 153 день = 6 433,94 грн,

- червень місяць 2024 року : 4 205,19 х 1% х 122 день = 5 130,33 грн,

всього з січня 2024 року до червень 2024 рік - 50 125,83 грн

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач з урахуванням статті 196 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь загальний розмір пені в розмірі 303 940,07 грн, що не перевищує 100 відсотків заборгованості за період з січня 2022 року до червня 2024 року.

Заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Розрахунок заборгованості, який визначений старшим державним виконавцем, відповідачем не оспорювався.

Розрахунок пені складений позивачем у позовній заяві правильно, він відповідає вимогам закону, а тому суд приймає його до уваги при ухваленні рішення.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей виникла з вини відповідача, оскільки доказів, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від відповідача причин не надано, ним не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у простроченні сплати аліментів та об`єктивних причин, які перешкоджали йому своєчасно сплачувати аліменти на дітей, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт заборгованості зі сплати аліментів підтверджується розрахунком заборгованості старшого державного виконавця, що не спростовано стороною відповідача, який не надав доказів неправильності проведеного старшим державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, за змістом п.п. 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Керуючись статтями 141, 180, 185, 191, 194, 195, 196 СК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2022 року до червня 2024 року у розмірі 303 940 гривень 07 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211, 20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 (РНККПП НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований на АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2025 року.

Суддя Марина СМИК