КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3534/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року місто Київ

справа № 752/22044/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича - Пахолка Тараса Павловича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року про залишення без задоволення заяви про розподіл судових витрат, постановлену під головуванням судді Кордюкової Ж.І., повний текст ухвали складено 14 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів з продажу нерухомого майна, визнання недійсними та скасування протоколу проведення електронних торгів та акту про проведення електронних торгів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів про визнання недійсними електронних торгів з продажу нерухомого майна, визнання недійсними та скасування протоколу проведення електронних торгів та акту про проведення електронних торгів.

19 вересня 2024року позивачем ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду на підставі ст.257 ЦПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1

24 вересня 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києвавід представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. - Пахолок Т.П. надійшла заява, в якій останній просив стягнути з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. 100000 грн. витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

27 вересня 2024 року представник позивача подав заяву до суду, в якій просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 7000 грн. або залишити заяву відповідача щодо розподілу судових витрат без розгляду, оскільки останнім пропущений 5-денний строк для подання відповідної заяви.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. про розподіл судових витрат залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А.- ПахолокТ.П.подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач ініціював судовий спір, найняв адвоката, заплатив адвокату 38500 грн. за супроводження справи, подавав відповідь на відзив, клопотання про зупинення провадження у справі, тобто зумовив створення ситуації, при якій відповідач був вимушений звернутися за правовою допомогою і нести витрати на неї.

Вказував, що необґрунтованість та неправильність дій позивача зокрема полягає в тому, що звертаючись із позовом до відповідача позивач свідомо посилався на обстави, які не несуть жодних порушень його прав.

Зазначав, що інститут судових витрат, в тому числі, направлений на захист інтересів відповідача у справі, в частині компенсації йому витрат які він поніс у зв`язку з розглядом судової справи.

Посилався на те, що в даній ситуації справа розглядалась (більше року, три судових засідання) представником відповідача було до суду подано ряд документів, доказів, здійснені виїзди в судові засідання, що прямо підтверджує витрати відповідача направничу допомогу.

18 листопада 2024 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказував, що подача позову, обгрунтування та мотиви позову не можуть розглядатися як необгрунтовані або недобросовісні дії позивача.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Д.А. надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та у відсутність його представника, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п'ятої статті 142 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А., ДП «Сетам», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів з продажу нерухомого майна, визнання недійсними та скасування протоколу проведення електронних торгів та акту про проведення електронних торгів.

07 лютого 2024 року від представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. - Пахолок Т.П. до суду першої інстанції було подано відзив на позовну скаргу, в якому останній зазначив, що витрати відповідача на правову допомогу в суді першої інстанції становлять 100000 грн.

19 вересня 2024 року позивачем ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду на підставі ст.257 ЦПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1

24 вересня 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києва від представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. - Пахолок Т.П. надійшла заява, в якій останній просив стягнути з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. 100000 грн. витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

Заяву обгрунтовував тим, що у даній справі мають місце необгрунтовані дії позивача, оскільки останній зловживаючи своїм правом звернувся до суду із завідомо необгрунтованою позовною заявою, посилаючись на непідтверджені підстави, що спричинило понесення відповідачем значних судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною шостою статті 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необгрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача.

Колегія суддів зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

При цьому звернення до суду із позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі №148/312/16-ц, від 30 червня 2022 року в справі №753/1625/21.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі №619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі №202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, від 26 липня 2024 року у справі №736/1209/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для констатування факту необгрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду із заявою про залишення його позову без розгляду не встановлено.

Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Суд першої інстанції не встановлював зловживання процесуальними правами з боку позивача, не застосовував до нього будь-яких заходів у зв'язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за його заявою, а не через зловживання процесуальними правами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що необґрунтованість та неправильність дій позивача зокрема полягає в тому, що звертаючись із позовом до відповідача позивач свідомо посилався на обстави, які не несуть жодних порушень його прав, позов є необгрунтованим, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин.

Таким чином, суд першої інстанції з огляду на обставини справи, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для покладення на позивача компенсації судових витрат понесених відповідачем на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича - Пахолка Тараса Павловича - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: