Справа № 682/100/25
Провадження № 2/682/290/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2025 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Зеленської В.І,
з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження без участі сторін, відзив на позов не подав.
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли відносини позики.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
17 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику 8790,00 грн на власні потреби і зобов`язався повернути кошти до 17 серпня 2021 року та сплатити 3% за кожен місяць користування позикою, а у разі порушення п.1 Договору в частині сплати відсотків та несвоєчасного погашення заборгованості - сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати до повного розрахунку.
На підтвердження укладення Договору позики та його умов 17.02.2021 року позичальник ОСОБА_2 власноручно склав розписку (а.с.4), в якій вказав, що 17 лютого 2021 р одержав від ОСОБА_1 в позику гроші в сумі 8790 грн для власних потреб.
Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України, Договір є укладеним з моменту передання грошей, тобто з 17 лютого 2021 р.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав та передав ОСОБА_2 у позику 17.02.2021 р 8790 грн.
Відповідач свого зобов`язання не виконав, не повернув у визначений Договором строк позикодавцю ОСОБА_1 борг в сумі 8790 грн та відсотки за користування позикою. На час звернення з позовом до суду борг відповідачем не погашений.
З розрахунку позивача вбачається, що розмір заборгованості відповідача за договором позики становить: 8790 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 1582 грн - проценти за користування позикою в межах строку дії Договору з 17.02.2021 р по 17.08.2021 р, 5274 грн - пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 17.02.2021 р по 24.02.2022 р, розрахована відповідно до умов Договору в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення боргу, 1027 грн - інфляційні витрати за період з 17.02.2021 р по 12.01.2025 р (а.с.3).
Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24, 129).
Відповідач не подав відзив на позовну заяву, не заявив інших вимог, не спростував розмір боргу перед позивачем за Договором позики від 17.02.2021 р., не подав заяву про застосування строків позовної давності.
Відповідно до принципу диспозитивності у цивільному процесі, закріпленому у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 8790 грн заборгованість за основною сумою боргу та 1582 грн процентів за користування позикою в межах строку дії Договору з 17.02.2021 р по 17.08.2021 р відповідають вимогам ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, є підставними та обгрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача в користь позивача пені, суд приходить до наступного.
Договір позики був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.02.2021 р. Позивачем здійснено розрахунок пені за період з 17.02.2021 р по 24.02.2022 р.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 р на усій території України установлено карантин, дія якого закінчилася 30 червня 2023 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 383.
Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодеку України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Тому суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 17.02.2021 р по 24.02.2022 р такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача в користь позивача інфляційних витрат за період з 17.02.2021 р по 12.01.2025 р, то суд враховує наступне.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних пололжень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивач здійснив розрахунок інфляційних витрат за весь період прострочення з 17.02.2021 р по 12.01.2025 р.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24.02.2022 року і його дія продовжена до 09 травня 2025 року.
Отже, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану інфляційні витрати, нараховані включно з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану і у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тому суд знаходить, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в користь позивача інфляційних витрат за період з 24.02.2022 р по 12.01.2025 р задоволенню не підлягають.
Відповідно до здійсненого судом розрахунку за період з 17.08.2021 р по 23.02.2022 року включно інфляційні втрати становлять 681 грн 40 коп (розрахунок додається).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимоги, що становить 805 грн 19 коп.
Керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 81, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 625 ЦК України, п. 15, п. 18 Прикінцевих та Перехідних пололжень Цивільного кодексу України , суд
Позов задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в підсистемі "Електронний суд".

Головуючий суддя Зеленська В. І.