ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23818/24

Провадження № 22-ц/820/225/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу №686/23818/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кузиною Марією-Оленою Сергіївною на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року у розмірі 53 971 грн. 89 коп. та за кредитним договором № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року в розмірі 35 714 грн. 69 коп. На підтримання заявлених позовних вимог товариство посилалося, що 03 березня 2018 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CCNG-630870939, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 200 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 03 березня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,99%.

Також 02 липня 2018 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CCNG-630957271, відповідно до умов якого кредтитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 200 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 02 липня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35,99%.

Таким чином позивач посилаючись на те, що ним було виконано свої зобов`язання за договорами в повному обсязі, надано відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, та в межах встановленого кредитного ліміту, проте ОСОБА_1 не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому має заборгованість за кредитним договором № CCNG- від 3 березня 2021 року в розмірі 53 971 грн. 89 коп., що складається з 49 518 грн. 43 коп. основний борг за тілом кредиту, 3 305 грн. 72 коп. інфляційні збитки та 1 147 грн. 74 коп. нараховані 3 % річних та за кредитним договором № CCNG-630957271 від 02 липня 2021 року в розмірі 35 714 грн. 69 коп., що складається з 30 078 грн. 27 коп. основний борг за тілом кредиту, 3 232 грн. 72 коп. заборгованість за нарахованими процентами а також 3 305 грн. 72 коп. інфляційні збитки та 1 147 грн. 74 коп. нараховані 3 % річних.

Крім того позивач посилався, що між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» 17 травня 2021 року було укладено договір факторингу № 2, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» за плату відступило ТОВ «ФК «Флексіс» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року. В подальшому, 18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 18-05/2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Флексіс» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року.

В той же час між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10 січня 2023 року було укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт капітал» за плату відступило ТОВ «Коллект Центр» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року. Відтак, ТОВ «Коллект Центр» було наділено правом вимоги до відповідача за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суд Хмельницької області від 06 листопада 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року на суму 89 686 грн 58 коп.

Не погоджуючись з таким рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Кузину Марію-Олену подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення є необґрунтованим, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та рішення не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи. Представник апелянта зазначає, що у паспортах споживчого кредиту, які підписав ОСОБА_2 , не було зазначено ні умов пролонгації такого строку кредитування, ні самого терміну пролонгації. Крім того звертає увагу суду, що інформація, яка зазначена в паспортах зберігає чинність та є актуальною до 02 квітня 2018 року та 03 вересня 2018 року відповідно, з іншою інформацією апелянт не був ознайомлений.

Так у паспортах споживчого кредиту не зазначений строк дії таких договорів, а тому апелянт стверджує що такі договори є безстроковими та діють і станом на дату подання апеляційної скарги.

Зазначають, що оскільки станом на дату набрання чинності ЗУ Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг зобов?язання за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року про надання споживчого кредиту не виконане, а отже застосовується положення п. 2 ч. 7 ст. 12 ЗУ «Споживче кредитування» до спірних правовідносин.

Таким чином вказують, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того, чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача в несправедливе становище по відношенню до кредитної установи. А тому стверджують, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивач дотримався вимог передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк оскільки, апелянт не був ознайомлений з умовами кредитування у випадку пролонгації договору.

Отже на думку ОСОБА_2 та його представника всі списання процентів за користування кредитом, які були здійснені після 03 березня 2019 року за договором № 630870939 та після 02 липня 2018 року за договором №630957271 є незаконними.

Звертають увагу суду, що банк мав надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним.

В той же час з урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги за отримання яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Зазначають що зі змісту оферт на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії передбачено право банку стягувати комісії, проте в даному випадку не зазначено розміру комісії та підстави її нарахування, що свідчить про нікчемність вказаних умов договору.

Так у період користування кредитною лінією, банком відбувалися списання з рахунків апелянта, зокрема за сплату комісії за обслуговування основної карти розрахунково-касове обслуговування основної карти; списання процентів за овердрафт, що не було передбачено паспортами споживчого кредиту, а тому є незаконним.

Отже, представник апелянта вказує, що станом на дату подання позову у ОСОБА_2 наявна заборгованість за тілом кредиту перед позивачем за Договором № від 02 липня 2018 року у сумі 6 383 грн. 43 коп. та за Договором № 630870939 від 03 березня 2018 року у сумі 17 392 грн. 24 коп.

А також, здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, представник ОСОБА_2 зазначає, що підлягає сплаті за Договором № 630870939 від 03 березня 2018 року 1 161 грн. 06 коп. інфляційних втрат та 403 грн. 12 коп. 3% річних та за Договором № від 02 липня 2018 року 419 грн. 37 коп інфляційних втрат та 90 грн. 77 коп. 3% річних.

Таким чином з врахуванням вищенаведеного ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким повністю задовольнити апеляційні вимоги.

ТОВ «Коллект Центр» подало відзив на апеляційну скаргу. Вказує що строк кредитування закінчився 03 березня 2021 року та 03 вересня 2021 року, тобто до моменту набрання чинності вказаних апелянтом положень закону. В подальшому, після 03 березня 2021 року та 03 вересня 2021 року, строк дії договору не продовжувався, відсотки не нараховувались. Отже, положення ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах.

Зазначає що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому умови нарахування відсотків, комісій та інших платежів зазначені в паспорті споживчого кредиту крім того, оферта містить умови про нарахування відсотків в розмірі 35,99% та 39,99% річних. Дані умови договору були відомі апелянту та частково виконувались ним, що підтверджується банківською випискою та розрахунком заборгованості.

Отже, заборгованість нарахована відповідно до умов Договору. Вказує що наданий товариством розрахунок заборгованості апелянтом в установленому законом порядку не спростовано. При цьому звертають увагу суду, що договір та його умови в судовому порядку апелянтом не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Таким чином апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.

Оскільки апелянтом не було оскаржено умови договору про нарахування комісії, не подано зустрічного позову про оскарження даної умови, отже такі положення вважаються правомірними.

Таким чином ТОВ «Коллект Центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 03 березня 2018 року ОСОБА_2 було власноручно підписано оферту на укладання угоди з АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір № CCNG-630870939.

Відповідно до даної Оферти відповідач запропонував банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до умов Оферти кредитодавець зобов`язується встановити позичальнику кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн. строком на три роки з моменту випуску картки, що відповідає строку дії такої картки, а позичальник зобов`язується повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,99 %.

Строк відповіді банку на пропозицію складає 30 днів з момент її подання банку і угода вважається укладеною і набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту.

В цей же день відповідач отримав від банку Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Таким чином між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CCNG-630870939, на умовах передбачених в Оферті.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за зазначеним Договором та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому Договором, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 за період з 03.03.2018 року по 04 березня 2024 року

Разом з тим, позичальник в порушення умов Договору, не повернув отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатив проценти та інші платежі за користування ними, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаним Договором, що, як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 10 січня 2023 року складає у загальному 63 176 грн. 21 коп, із яких 49 518 грн. 43 коп. основний борг за тілом кредиту, 9 204 грн. 32 коп. заборгованість з пені. Окрім того, позивачем нарахована відповідачу заборгованість за інфляційні збитки відповідно до суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 305 грн. 72 коп. та 3 % річних у розмірі 1 147 грн. 74 коп.

Також 02 липня 2018 року ОСОБА_2 було власноручно підписано оферту на укладання угоди з АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір № CCNG-630957271.

Відповідно до даної Оферти відповідач запропонував банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до умов Оферти кредитодавець зобов`язується встановити позичальнику кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн. строком на три роки з моменту випуску картки, а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35,99 %.

В цей же день відповідач отримав від банку Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Таким чином між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CCNG-630957271, на умовах передбачених в Оферті.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за зазначеним Договором та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому Договором, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 за період з 02.07.2018 року по 04.03.2024 року

Разом з тим, позичальник в порушення умов Договору, не повернув отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатив проценти та інші платежі за користування ними, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаним Договором, що, як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 10 січня 2023 року складає у загальному 39 740 грн. 06 коп., із яких 30 078 грн. 27 коп. основний борг за тілом кредиту, 3 232 грн. 72 коп. заборгованість за нарахованими процентами, 4 025 грн. 37 коп. заборгованість з пені. Окрім того, позивачем нарахована відповідачу заборгованість за інфляційні збитки відповідно до суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 976 грн. 02 коп. та 3 % річних у розмірі 427 грн. 68 коп.

Крім того між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» укладено 17 травня 2021 року договір факторингу № 2, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» за плату відступило ТОВ «ФК «Флексіс» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року.

Факт укладення вказаного Договору факторингу та перехід права вимоги за ним до ТОВ «ФК «Флексіс» підтверджується платіжним дорученням № 253 від 17 травня 2021 року та скріпленим печатками та підписами сторін Реєстром боржників до Договору факторингу № 2 від 17 травня 2021 року, з якого вбачається, що до ТОВ «ФК «Флексіс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року на суму 58 722 грн. 75 коп. та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року на суму 34 103 грн. 64 коп.

В подальшому, 18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 18-05/2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Флексіс» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року.

Факт укладення вказаного Договору факторингу та перехід права вимоги за ним до ТОВ «Вердикт капітал» підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та скріпленим печатками та підписами сторін Реєстром боржників до Договору факторингу № 18-05/2021 від 18 травня 2021 року, з якого вбачається, що до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року на суму 58 722 грн. 75 коп. та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року на суму 34 103 грн. 64 коп.

Між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10 січня 2023 року укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт капітал» за плату відступило ТОВ «Коллект Центр» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року.

Факт укладення вказаного Договору факторингу та перехід права вимоги за ним до ТОВ «Вердикт капітал» підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та скріпленим печатками та підписами сторін Реєстром боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, з якого вбачається, що до ТОВ «ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року на суму 63 176 грн. 21 коп. та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року на суму 39 740 грн. 06 коп.

Відтак, ТОВ «Коллект Центр» було наділено правом вимоги до відповідача за договором кредиту № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та за договором кредиту № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року.

Вказана сума заборгованості збігається із наданими позивачем розрахунками заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що відповідач належним чином не виконав боргові зобов`язання, а наявна в нього заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Відповідно ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2018 року ОСОБА_2 було підписано оферту та отримано акцепт пропозиції на укладення угоди з АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який передбачений офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якої сторони визначили та погодили ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн., процентну ставку за користування коштами у розмірі 39,99% річних, тип процентної ставки фіксована, строк дії три роки з моменту випуску картки.

Зі змісту договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_2 аналогом власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів, що було погоджено угодою на використання аналогу власноручного підпису клієнта від 10 березня 2018 року

Крім того, 02 липня 2018 року ОСОБА_2 було підписано оферту та отримано акцепт пропозиції на укладення угоди з АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який передбачений офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якої сторони визначили та погодили ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн., процентну ставку за користування коштами у розмірі 35,99% річних, тип процентної ставки фіксована, строк дії три роки з моменту випуску картки.

Зі змісту договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_2 аналогом власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів, що було погоджено угодою на використання аналогу власноручного підпису клієнта від 02 липня 2018 року

Таким чином, матеріалами даної справи підтверджено, що сторонами договору про споживчий кредит № CCNG-630870939 від 03 березня 2018 року та № CCNG-630957271 від 02 липня 2018 року в належній формі було погоджено умови кредитування. Окрім того, в відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору.

Враховуючи правову природу даного кредитного договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування за договором від 03 березня 2018 року збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 03 березня 2021 року та момент закінчення строку кредитування за договором від 02 липня 2018 року збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 02 липня 2021 року

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).

Таким чином доводи представника апелянта, про те, що розмір відсотків нарахованих позивачем поза межами строку кредитного договору спростовуються обставинами встановленим судом та умовами укладених договорів.

Також суд відхиляє посилання апелянта про те що до даних правовідносин слід застосовувати положення п. 2 ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки строк кредитування закінчився 03 березня 2021 року та 02 липня 2021 року, тобто до моменту набрання чинності вказаних апелянтом положень закону. В подальшому, після 03 березня 2021 року та 03 вересня 2021 року, строк дії договору не продовжувався, відсотки не нараховувались. Отже, положення ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах.

В той же час посилання представника апелянта на те, що в період користування кредитною лінією банком відбувалося незаконне списання з рахунків апелянта зокрема за сплату комісії за обслуговування основної карти розрахунково-касове обслуговування основної карти; списання процентів за овердрафт, що не було передбачено паспортами споживчого кредиту є необґрунтованими.

Згідно ст. 9 «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» Розділу II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

За змістом даної норми паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавець надає споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та його форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

Отже, паспорт споживчого кредиту, який підписав апелянт не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

При цьому в самих офертах від 03.03.2018 року в розділі V та від 02.07.2018 року в розділі V передбачено сплату комісії.

Також колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують отримання кредитних коштів, їх погашення, наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (постанова Верховного Суду від 25.05.2021року у справі №554/4300/16-ц).

Разом з тим, пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018року №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Таким чином надані позивачем виписки по рахунку за договором № 630870939 за період з 03 березня 2018 року по 04 березня 2024 року та договором № 630957271 за період з 02 липня 2018 року по 04 березня 2024 року є належними та допустимими доказами виконання кредитором свого обов`язку, щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також у подальшому підтвердження прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними.

З врахуванням викладеного інші доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Надані позивачем докази, колегія суддів визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Натомість стороною відповідача не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та подані позивачем докази.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ним правильно встановлено обставини справи та визначено з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно встановив обставини справи, тому невірно прийшов до висновку про розмір заборгованості, є помилковими.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кузиною Марією-Оленою Сергіївною, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова