Справа № 357/47/25
Провадження № 2/357/1680/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :

30.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 07.01.2025, мотивуючи тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 06 липня 2013 року, у період шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 13 липня 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/4736/18 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на дочку у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 56896743. Проте, вжиті заходи примусового характеру не призвели до стабільного, систематичного та поетапного стягнення аліментних платежів, що призвело до накопичення заборгованості. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року у справі № 357/4457/21 з відповідача на її користь було стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з 04.05.2018 по 31.03.2021 у розмірі 29561,50 грн. Однак, протягом 2021 2024 років відповідач продовжував сплачувати аліменти на дочку зі значним пропуском строків, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01.06.2023 становила 74800,50 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем судового наказу, вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів відповідно до ч.1 ст. 196 СК України. Тому, просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 155629,78 грн, за період з квітня 2021 року по липень 2024 року.

08.01.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

23.01.2025 ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи тим, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого головним державним виконавцем Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Шуляк С.Д. від 22.01.2025 №1164, станом на 01.12.2024, згідно матеріалів виконавчого провадження, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а передплата складає 10708,35 грн. Позивачем у позовній заяві зроблено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів з квітня 2021 по липень 2024 року на загальну суму 155 629,78 грн, який не відповідає дійсності та заперечується ним. З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, які додані до позову, вбачається, що в період з 01.04.2021 по 30.09.2021 та з 01.07.2023 по 01.12.2024 він щомісячно сплачував аліменти (в т.ч. пеню за рішенням суду від 27.08.2021). Тобто, період не сплати аліментів складає з жовтня 2021 по червень 2023. Проте, заборгованість зі сплати аліментів у зазначений період виникла у нього з поважних причин. З початку військової агресії російської федерації проти України, він перебував добровольцем (без оплати) у складі ТО «Всеукраїнська асоціація учасників бойових дій» з 27.02.22 по 08.11.2022 та був задіяний у заходах, необхідних для забезпечення захисту та оборони Білоцерківської територіальної громади, а саме згідно бойових розпоряджень Білоцерківської районної військової адміністрації, призначався на чергування стратегічних об`єктів важливої інфраструктури, спільне чергування з національною поліцією, цілодобове чергування на блокпостах на підступах до міста Білої Церкви. У подальшому, з 29.03.2023 по 04.12.2024 він проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Національній гвардії України. Він є учасником бойових дій згідно витягу з наказу Національної гвардії України від 13.05.2024 №144. За період проходження військової служби під час мобілізації, аліменти стягувалися з його грошового забезпечення військовослужбовця. Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів за період з жовтня 2021 року по березень 2023 року виникла у зв`язку з відсутністю роботи, стабільного заробітку, зумовленого воєнним станом та перебуванням добровольцем у складі ТО «Всеукраїнська асоціація учасників бойових дій». Також, позивачкою невірно здійснено розрахунок пені, адже пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів, при цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались (постанова ВСУ від 02.11.2016 у справі № 6-1554цс16). Згідно ч.2 ст. 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Так, після розлучення з позивачкою він створив нову сім`ю з ОСОБА_4 , від шлюбу вони мають двох доньок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час він офіційно не працевлаштований, адаптується до відносно мирного життя після проходження військової служби, отримує дохід з тимчасових підробітків, тому перебуває в тяжкому матеріальному стані. Його дружина - ОСОБА_4 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, їй призначена допомога при народженні дитини, але вона поки не виплачується; інших доходів він немає, не зареєстрований як фізична особа - підприємець, господарської діяльності не здійснює; не є власником нерухомого майна, транспортних засобів, земельних ділянок; не володіє правами на результати інтелектуальної діяльності, корпоративними правами. За таких обставин, враховуючи його тяжкий матеріальний стан, наявність на утриманні ще двох малолітніх дітей, відсутність заборгованості зі сплати аліментів (наявність значної переплати), керуючись принципами розумності та справедливості, наявні підстави для суттєвого зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів. Тому просив позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 13.07.2018 на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 5000,00 грн.

23.01.2025 ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, мотивуючи тим, що із детального опису робіт вбачається, що адвокатом Зайцевим В.С. надано послуги з підготовки та направлення до суду позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - 5 год на 3500,00 грн. Проте, із матеріалів справи випливає, що позовну заяву про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підписано особисто ОСОБА_1 , а не адвокатом; направлення позовної заяви здійснено засобами поштового зв`язку також здійснено позивачем. Окрім того, виокремлення адвокатом «формулювання фабули справи та бажаного результату, якого хоче досягти клієнт від звернення до адвоката», «збір доказової бази та документів, необхідних для підготовки позовної заяви», «ознайомлення з нормативно-правовою базою, судовою практикою у відповідній категорії справ, формування остаточної правової позиції у справі» є необгрунтованим та охоплюється діями адвоката з «підготовки позовної заяви». При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, слід врахувати, що він після проходження військової служби на даний час не працює, перебуває в тяжкому матеріальному стані, оскільки має на утриманні ще двох малолітніх дітей, тому розмір витрат на правничу допомогу є для нього занадто обтяжливим. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, понесені позивачкою у зв`язку з розглядом справи №357/47/25 є неспівмірними зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг; не відповідають критерію розумності їхнього розміру, а відтак, є необгрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі. Тому, просив суттєво зменшити дані витрати до 1000,00 грн.

Позивачка - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що позов підтримує у повному обсязі та просить врахувати, що дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку в Національному інституті серцево-судинної хірургії ім. М.Амосова, потребує необхідного для її поставленого діагнозу лікування, періодичної консультації спеціалістів та перевірки стану здоров`я. Неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у різних лікувальних закладах. На даний час проходить консультації лікарів на предмет можливого оперативного втручання у «Інституті травматології та ортопедії НАМН України». 11.03.2025 дочка записана на консультацію в консультативно-діагностичну поліклініку НДСЛ «Охматдит» до завідуючого відділенням Бебешко Олексія Володимировича. Допомоги від батька дитини, крім сплати аліментів, які виплачуються несвоєчасно і то тільки через суд, після запиту адвоката, більше не має і не було, а можливість у нього була. Заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня 2023 року по червень 2023 року виникла з вини відповідача, так як він знаючи, що не сплачує аліменти на дитину і має стабільний дохід, почав виплачувати тільки після запиту адвоката до державного виконавця. Вона також була військовослужбовцем Збройних Сил України та звільнена зі служби за станом здоров`я, являється учасником бойових дій згідно наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 від 13.04.2017.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, у відзиві на позов просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 06 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 27.05.2019, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 4-9,11-13).

13.07.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ у справі № 357/4736/18, провадження № 2-н/357/902/18 (а.с.10), відповідно до якого, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ був поданий позивачкою до Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області для примусового виконання та 02.08.2018 року державним виконавцем Бабіним Р.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56896743 (а.с. 14).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року, у справі № 357/4457/21, провадження № 2/357/2752/21, яке набрало законної сили 28.09.2021 (а.с.11-13), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 13.07.2018 року на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 04.05.2018 по 31.03.2021 у розмірі 29561, 50 грн.

Вказаним рішення встановлено обставини, що сторони виконавчого провадження № 56896743 були повідомлені про його відкриття, держаним виконавцем Іськов С.В. 04.08.2021 було винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, 06.08.2021 було винесено постанови про: встановлення обмеження боржника у праві полювання, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

06.08.2021 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служи у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Іськовим С.В., у межах ВП № 56896743, здійснено розрахунок за № 72930 (а.с. 44), згідно із яким заборгованість зі сплаті аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 13.07.2018 у справі № 357/4736/18, провадження № 2-н/357/902/18, станом на 06.08.2021 становила 34234,25 грн.

09.06.2023 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служи у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Шуляком С.Д. у межах ВП № 56896743, здійснено розрахунок за № 42222 (а.с.16), згідно із яким заборгованість зі сплаті аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 13.07.2018 у справі № 357/4736/18, провадження № 2-н/357/902/18, станом на 01.06.2023 становила 74800,50 грн.

13.12.2024 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служи у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Шуляком С.Д. у межах ВП № 56896743, здійснено розрахунок за № 42222 (а.с.16), згідно із яким заборгованість зі сплаті аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 13.07.2018 у справі № 357/4736/18, провадження № 2-н/357/902/18, станом на 01.12.2024 становила 7285,36 грн та 02.12.2024 стягувачу перераховано 7387,50 грн.

22.01.2025 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служи у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Шуляком С.Д. у межах ВП № 56896743, здійснено розрахунок за № 42222 (а.с.44), згідно із яким заборгованість зі сплаті аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 13.07.2018 у справі № 357/4736/18, провадження № 2-н/357/902/18, станом на 01.12.2024 відсутня.

З матеріалів справи (а.с. 45-52), вбачається, що відповідач з 22 серпня 2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 та від спільного проживання вони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та їй відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.12.2024 по 01.12.2027 призначено допомогу при народженні дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_2 з 27.02.2022 по 08.11.2022 перебував у лавах ЗСУ в ГО «Всеукраїнська асоціація УБД» за контрактом добровольця, з 29.03.2023 являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», а з 13.05.2024 залучений до складу сил та засобів 1 бригади оперативного призначення Національної гвардії України тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_9 » ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_11 ».

З матеріалів справи (а.с.60-71) вбачається, що позивачка з 16.11.2016 по 03.02.2017 приймала участь в АТО на території Донецької та Луганської області та на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 30.03.2020 звільнена у відставку за станом здоров`я; малолітня дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2017 року по 2025 рік проходила обстеження та лікування Національній дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАДИТ», Державній установі «Національний інститут серцево судинної хірургії імені М.М. Амосова НАМН України», КНП КОР «Київська обласна лікарня № 2», Державній установі «Інститут травматології та ортопедії НАМН України».

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивачка заявила вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за період з 01.04.2021 по 31.07.2024 у розмірі 155629,78 грн, згідно розрахунку наведеного у позовній заяві (а.с.2 на звороті).

Суд, перевіривши розрахунок позивачки неустойки (пені) за прострочення слати аліментів, дійшов висновку, що він здійснений невірно виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ч.2 ст. 196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до наведеного вище порядку обрахунку пені, розмір неустойки (пені) у даній справі, за період сплати аліментів з 01.04.2021 по 31.07.2024, становить 261605,40 грн.

Так, відповідач зобов`язаний рішенням суду сплачувати аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття, та відповідно до законодавства він зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання.

Як встановлено судом, відповідач був обізнаний про вказане зобов`язання та йому відомо про відкрите виконавче провадження, однак він сплачував аліменти не щомісячно і не у повному розмірі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, та він не заперечує проти стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а просив її зменшити з 57343,50 грн, згідно розрахунку наведеного у відзиві, до 5000,00 грн, враховуючи його матеріальний та сімейний стан, що приймається судом до уваги.

При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2018 року, у справі № 357/4736/18, провадження № 2-н/357/902/18, на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.04.2021 по 31.07.2024, суд виходить з наступного.

Враховуючи положення ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Судом приймається до уваги останній розрахунок заборгованості за сплати аліментів за № 42222 від 22.01.2025, здійснений головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служи у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Шуляком С.Д. у межах ВП № 56896743 (а.с.44), згідно якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.07.2024 становила 6566,68 грн, що узгоджується з розрахунком заборгованості за сплати аліментів за № 42222 від 13.12.2024 (а.с.16).

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, діючи у межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, тому з відповідача на користь позивачки стягується неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі 6566,68 грн, тобто 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, за період з 01.04.2021 по 31.07.2024.

Щодо наведених позивачкою у письмових поясненнях аргументів та доданих доказів, які стосуються стану здоров`я дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані її хворобою, а у разі спору позивачка не позбавлена права заявити вимоги до відповідача про стягнення таких додаткових витрат та суд вирішує, у якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. 181, 182 СК України, з урахуванням того, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 2 якої, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачка просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого подала докази: Договір про надання правової допомоги № 11/12/2024 від 26.12.2024, укладений між адвокатом Зайцевим Всеволодом Сергійовичем та ОСОБА_1 ; акт № 1 приймання передачі правових послуг за Договором про надання правової допомоги № 11/12/2024 від 26.12.2024; квитанцію № 1 від 27.12.2024 про сплату коштів за вказаним договором у розмірі 4000,00 грн; детальний опис робіт (наданих послуг) за вказаним договором від 27.12.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Зайцева Всеволода Сергійовича.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Згідно п.1.2.2 та п. 1.2.3 Договору про надання правової допомоги № 11/12/2024 від 26.12.2024, правові послуги адвоката включають організацію за матеріалами, підготовлені і передані Клієнтом, та ведення позовної роботи та супроводження в судах України цивільної юрисдикції всіх інстанцій справи про стягнення аліментів на спільну дитину.

Згідно п.3 Акту № 1 приймання передачі правових послуг за Договором про надання правової допомоги № 11/12/2024 від 26.12.2024, загальна вартість наданих послуг за вказаним договором складає 4000,00 грн та згідно наданої квитанції від 27.12.2024 вказані кошти сплачені позивачкою на користь адвоката Зайцева В.С.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Відповідач, у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, подав клопотання про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, яке суд приймає до уваги.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц, від 26.07.2022 у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Встановлено, що сторони Договору про надання правової допомоги № 11/12/2024 від 26.12.2024 належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги з питання захисту прав та законних інтересів позивачки у даній справі, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом.

Враховуючи вищезазначене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, керуючись принципами справедливості, пропорційності, диспозитивності та верховенством права, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 7, 180, 181 -184, 141, 150, 192,196 СК України, ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 223, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2018 року, у справі № 357/4736/18, провадження № 2-н/357/902/18, на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.04.2021 по 31.07.2024, у розмірі 6566,68 грн (шість тисяч п`ятсот шістдесят шість 68 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.02.2025.

Суддя: О. В. Бондаренко