Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1643/24 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М.Г.
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м.Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у м. Житомирі цивільну справу №285/1643/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сусловця М.Г. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача 42 963,80 грн заборгованості за кредитним договором № 414831890 від 14 січня 2022 року, а також вирішити питання судових витрат.

На обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 14 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 414831890 (далі по тексту рішення - Кредитний договір) у формі електронного документу з використанням одноразового персонального ідентифікатора. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

Вказав, що загальна заборгованість відповідача за Кредитним договором на момент подання позовної заяви становить 42 963,80 грн, з яких: 22 000 грн заборгованість по кредиту, 20 963,80 грн заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

Зазначив, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався, шляхом укладання додаткових угод до цього договору факторингу. Право вимоги за Кредитним договором № 414831890 від 14 січня 2022 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 05 травня 2022 року відповідно до підписаного сторонами договору реєстру прав вимоги № 175. Договір факторингу №28/1118-01, на думку представника, підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного часу, а саме: з 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2022 року.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого продовжено шляхом укладення ряду додаткових угод до 30 грудня 2024 року. Відповідно до умов вказаного договору факторингу до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 414831890 від 14 січня 2022 року.

04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 04/08/23-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші відомості зазначені в реєстрі боржників.

Вказували, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в розмірі 42 963,80 гривень та не здійснювало нарахувань за цим договором.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 414831890 від 14 січня 2022 року у розмірі 42 963,80 грн, судовий збір в сумі 2 147,20 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначила, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження права грошової вимоги ТОВ «ФК «Ейс» до неї та щодо визначеного у позовній заяві розміру заборгованості за договором № 414831890 від 14 січня 2022 року. До матеріалів справи не долучені належні докази підтвердження зарахування кредитних коштів згідно вказаного договору на належний відповідачу картковий рахунок, як і доказів відкриття нею відповідного рахунку та зарахування коштів, а також доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами.

Разом з тим, відсутні докази надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції укласти електронний договір, проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, ознайомлення її з текстом договору та згоди з умовами. Відсутність вказаних доказів, на думку скаржника, не дають правових підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «Ейс» до неї про стягнення заборгованості за вказаним договором.

Нарахування відсотків поза межами 30 денного строку кредитування за відсутності доказів пролонгації строку кредитування ОСОБА_1 вважає необґрунтованим.

Крім того, вказала, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належним чином понесення позивачем реальних витрат на професійну правничу допомогу, а наданий акт прийому-передачі наданих послуг від 26 вересня 2024 року за своїм змістом не містить відомостей щодо надання адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» такої допомоги у даній цивільній справі, тому є неналежним доказом.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» Тараненко А.І. апеляційну скаргу вважав необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 14 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 414831890, відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом на суму 22 000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредитодавець надає перший транш за Договором 22 000,00 грн одразу після укладання договору, який має бути повернуто до 13 лютого 2022 року.

Згідно п. 1.7 кредитного договору кредитна лінія надається строком на 30 днів з дати отримання кредиту позичальником, а саме: до 13 лютого 2022 року.

Розмір процентної ставки та порядок нарахування плати за користування кредитом визначено п. 1.9 кредитного договору.

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за Кредитним договором надано копію платіжного доручення № 40f8153d-7a4b-4803-adf6-2d78861c88d2 від 14 січня 2022 року на суму 22 000,00 грн. (а.с. 66, том 1).

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 74-80, том 1).

Відповідно до п.п. 1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникають в майбутньому.

Згідно п.п. 4.1. п. 4 Договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін (а.с. 72, том 1).

31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої договір факторингу викладено у новій редакції. Строк дії договору визначено до 31 грудня 2021 року (а.с. 74, том 1).

31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 03 грудня 2022 року (а.с. 73, том 1).

Відповідно до реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42 735,00 грн, яка складається з 22 000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 20 735,00 грн заборгованості по несплаченим відсоткам (а.с. 87, том 1).

Крім того, 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату (а.с. 141-146, том 1).

Цього ж дня ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали Додаткову угоду до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (а.с.150).

10 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Додаткову угоду №1 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (а.с.151).

03 серпня 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, згідно якої строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2022 року включно (а.с.116).

Відповідно до реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42 963,80 грн., яка складається з 22 000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 20 963,80 грн заборгованості по несплаченим відсоткам (а.с. 118-120, том 1).

У подальшому, 04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №04/08/23-01, відповідно до п. 1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу), а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші відомості зазначені в реєстрі боржників (а.с. 106-112, том 1).

До матеріалів справи долучена виписка з особового рахунку відповідача за кредитним договором № 414831890, у якій зазначена заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Ейс», що складається з тіла кредиту у розмірі 20 000 грн та 20 963,80 грн прострочених відсотків за період з 04 серпня 2023 року по 15 березня 2024 року (а.с. 71, том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, то позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У правовому висновку, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зазначено, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання за кредитним договором від № 414831890 від 14 січня 2022 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. На час укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому вказано відповідача ОСОБА_1 датовано 05 травня 2022 року, тобто більш ніж через три роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище кредитним договором.

Отже між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази передачі права грошової вимоги до ОСОБА_1 , зокрема із зазначенням суми заборгованості, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» (витяг з реєстру).

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про не доведення позивачем належними та допустимими доказами факт переходу від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги по кредитним зобов`язанням ОСОБА_1 , наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК«Ейс».

Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово вказував, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним договором.

Суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув, не перевірив наявність у позивача права вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі укладеного договору факторингу № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні вимог ТОВ «ФК «Ейс» про стягнення заборгованості необхідно відмовити з наведених вище підстав, у зв`язку чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права на підставі частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс», то судові втрати, понесені в зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, слід залишити за позивачем.

З урахуванням висновку апеляційного суду про скасування рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, а також звільнення відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2025 року, з позивача ТОВ «ФК «Ейс» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 542 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. За положеннями п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, 02090, м.Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005) на користь держави судовий збір у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.