Справа № 539/5904/24
Провадження № 2/539/317/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 лютого 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (далі - ТОВ «Юніт капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 січня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 170119380 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Так, відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого добровільно, без примусу чи тиску заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перед тим, як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані відповідача, а й платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить позичальнику. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 7MS6Z7B4. Зокрема, 21 січня 2020 року о 16:08:39 год відповідач ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відповідно до пункту 4.7 кредитного договору у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Одночасно з підписанням договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відправило на електронну адресу, вказану відповідачем у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним у нього примірником електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту. З наданого алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства.

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що є належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами цього правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений.

У кредитному договорі сторонами цього правочину погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Відразу після вчинених відповідних дій відповідачем, 21 січня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 8 000 грн на банківську карту позичальника № НОМЕР_4 що, у свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень. На підтвердження таких обставин позивачем також долучено документ, виданий та підписаний АТ КБ «ПриватБанк» (банк, що здійснював платіж), з якого вбачається, що операція по перерахування коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок боржника.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі - ТОВ «Таліон плюс») 28 листопада 2018 року уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, при цьому інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 26, якою продовжено строк договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 до 31 грудня 2021 року, у цій додатковій угоді договір факторингу викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена та номер залишилися незмінними. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року, інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31 грудня 2023 року, інші умови договору факторингу залишилися без змін, відповідно до редакції від 31 грудня 2020 року. Сторони договору факторингу 31 грудня 2023 року уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року.

З урахуванням визначених строків дії договору факторингу та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось протягом всього часу його дії.

Пунктом 2.1 розділу 2 (предмет договору) договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Тобто предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. За змістом пункту 1.5 договору факторингу реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору. Тобто реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Згідно з пунктом 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 26 травня 2020 року № 80 до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 21 327,42 грн. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось протягом всього часу його дії.

ТОВ «Таліон плюс» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» 05 серпня 2020 року уклали договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. У подальшому ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали додаткові угоди від 03 серпня 2021 року № 2 та від 30 грудня 2022 № 3, якими продовжено строк дії цього договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом вказаного договору факторингу є відступлення прав вимоги, які зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 31 серпня 2023 року № 11 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 22 823,31 грн.

ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач 02 грудня 2024 року уклали договір факторингу № 02/12/24-У, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 21 січня 2020 року № 170119380. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу від 02 грудня 2024 року № 02/12/24-У від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 22 823,31 грн. Вказаний факт також підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 02 грудня 2024 року № 02/12/24-У.

Отже, в ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 170119380 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 22 823,31 грн.

Сторонами спірних кредитних правовідносин узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Розрахунки заборгованості, підготовлені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 170119380 наведено у додатках до позовної заяви. У наданих розрахунках при відступленні прав вимоги наявне балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником. ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» і позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором.

При цьому відповідач частково виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил. Відповідач не виконував умови договору належним чином, не повністю сплачував платежі у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Оскільки відсотки за вказаним кредитним договором нараховувалися відповідно до його умов та закону, вони не підлягають зменшенню.

Загальна сума заборгованості на час подання позовної заяви за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 170119380 становить 22 823,31 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7 999,60 грн; заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 14 823,71 грн. Вказана сума також підтверджується випискою з особового рахунку на період з 02 грудня 2024 року до 04 грудня 2024 року.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи становить 8 422,40 грн, а саме: судовий збір - 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 6 000 грн, які складаються зі вивчення матеріалів справи (2 год) - 1 000 грн, складання позовної заяви (2 год) - 5 000 грн.

На підставі викладеного ТОВ «Юніт капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 170119380 у розмірі 22 823,31 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір - 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 6 000 грн.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подала.

Рух справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2024 року вказану справу передано судді Пилипчуку М. М.

Суд відповідно до частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 23 грудня 2024 року звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

У відповіді, яка надійшла до суду 27 грудня 2024 року з Центру надання адміністративних послуг відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, зазначено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22 січня 2025 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив, відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.

ТОВ «Юніт капітал» у судові засідання не з`явилося, про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, у позовні заяві просило розглянути справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувало.

Судові повістки були направлені відповідачу на поштову адресу за зареєстрованим місцем її проживання. Крім того, відповідача викликано до суду шляхом направлення sms-повідомлення за номером телефону, який наявний у матеріалах справи. Відповідач у судові засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала.

Докази того, що відповідач на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляла суд про зміну адреси місця проживання, в матеріалах справи відсутні.

Суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області 18 лютого 2025 року постановив ухвалу про проведення у справі заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 21 січня 2020 року уклали договір № 170119380, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до пункту 1.1 договору від 21 січня 2020 року № 170119380 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит без конкретної споживчої мети, на суму 8 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з пунктами 1.3, 1.4 або 1.5 цього договору.

Кредит надається (договір укладається) строком на 28 (двадцять вісім) днів від дати отримання кредиту позичальником (пункт 1.2 договору від 21 січня 2020 року № 170119380)

Згідно з пунктом 1.3 договору від 21 січня 2020 року № 170119380 на період строку, визначеного пунктом 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,01 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

У пункті 1.4 договору від 21 січня 2020 року № 170119380 сторони цього правочину погодили, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,7 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).

За змістом пункту 1.5 договору від 21 січня 2020 року № 170119380 базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаного в пункті 1.2 договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,7 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до пункту 1.4 цього договору.

Відповідно до пункту 1.6 договору від 21 січня 2020 року № 170119380 позичальник зобов`язаний повернути ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредит, нараховані проценти згідно з пунктом 1.3 цього договору не пізніше строку, вказаного у пункті 1.2 цього договору.

Згідно з пунктом 1.7 договору від 21 січня 2020 року № 170119380 розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу відповідно до строку, передбаченого пунктом 1.2 цього договору, зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1 до договору).

З урахуванням положень пунктів 1.3, 1.4 та 1.5 цього договору позичальник сплачує ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 3,66 відсотків річних за дисконтною ставкою або 622,2 відсотків річних за базовою ставкою (пункт 4.4 договору від 21 січня 2020 року № 170119380).

ОСОБА_1 21 січня 2020 року підписала електронним підписом з одноразовим ідентифікатором графік розрахунків до договору від 21 січня 2020 року № 170119380.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 17 лютого 2020 року уклали додаткову угоду до договору від 21 січня 2020 року № 170119380, яка підписана позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 17 лютого 2020 року сторони цього правочину дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором від 21 січня 2020 року № 170119380, на наступну кількість днів: двадцять дев`ять.

На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом (пункт 2 додаткової угоди від 17 лютого 2020 року). Починаючи з 18 лютого 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,7 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно даної додаткової угоди (пункт 3 додаткової угоди від 17 лютого 2020 року). Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання (пункт 5 додаткової угоди від 17 лютого 2020 року).

У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 21 січня 2020 року вказано: прізвище - ОСОБА_2 , ім`я - ОСОБА_3 , по батькові - ОСОБА_4 , договір (оферта) 170119380, дата укладення договору - 21 січня 2020 року, сума кредиту - 8 000 грн, строк кредиту - 28, фінансовий номер телефону - НОМЕР_1 , електронна адреса - ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт - НОМЕР_2 , виданий Лубенським МВ УДМС України в Полтавській області, дата видачі паспорта - 05 вересня 2013 року, РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , номер карти - НОМЕР_4 .

Згідно з довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заявка на кредит подана 21 січня 2020 року о 16.06 год, договір відправлено позичальнику 21 січня 2020 року, одноразовий ідентифікатор - 7MS6Z7B4, ідентифікатор відправлено позичальнику - 21 січня 2020 року, номер телефону - НОМЕР_1 , Ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству - 21 січня 2020 року о 16:08:39 год, перерахування грошових коштів позичальнику - 21 січня 2020 року о 16:08:41 год.

Відповідно до платіжного доручення від 21 січня 2020 року № f5e61e16-09dd-4685-8c03-b8ef857a19fb ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 8 000 грн на кредитний рахунок № НОМЕР_4. Переказ коштів згідно з договором від 21 січня 2020 року № 170119380, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_4 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.

У довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 18 листопада 2024 року № 11/2024 зазначено, що 21 січня 2020 року о 16.08 год на картку НОМЕР_4 зараховано 8 000 грн.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» 28 листопада 2018 року уклали договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. У подальшому до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 укладено додаткові угоди від 28 листопада 2019 року № 19, від 31 грудня 2020 року № 26, від 31 грудня 2021 року № 27, від 31 грудня 2022 року № 31, від 31 грудня 2023 року № 32, якими продовжила строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року та викладено цей договір у новій редакції.

У реєстрі права вимоги від 26 травня 2020 року № 80 зазначено про набуття ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до ОСОБА_1 за договором від 21 січня 2020 року № 170119380 у розмірі 21 327,42 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 7 999,60 грн, заборгованість за відсотками - 13 327,82 грн. Вказаний реєстр підписаний ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс».

ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» 05 серпня 2020 року уклали договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. У подальшому до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 укладено додаткові угоди від 03 серпня 2021 року № 2 та від 30 грудня 2022 № 3, якими продовжено строк дії цього договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Умовами вказаних правочинів передбачено, що право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку договору.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 31 серпня 2023 року № 11 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором від 21 січня 2020 року № 170119380 у розмірі 22 823,31 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 7 999,60 грн, заборгованість за відсотками - 14 823,71 грн. Вказаний реєстр підписаний ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн фінанс».

ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» і ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 02/12/24-У, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу від 02 грудня 2024 року № 02/12/24-У від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором від 21 січня 2020 року № 170119380 у розмірі 22 823,31 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 7 999,60 грн, заборгованість за відсотками - 14 823,71 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 170119380 становить 22 823,31 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7 999,60 грн; заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 14 823,71 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Зібраними у справі доказами підтверджено, що договір від 21 січня 2020 року № 170119380 та додаткова угода від 17 лютого 2020 року до договору від 21 січня 2020 року № 170119380, за якими позивач заявив вимоги у цій справі, укладені сторонами цих правочинів в електронному вигляді з використанням електронного підпису.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі дії, вчинені від імені відповідача, вчинені не нею, матеріали справи не містять.

Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що вказані правочини вчинені з дотриманням вимог закону.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).

Як зазначено вище, кредитні договори, додатки до них та паспорти споживчого кредиту, які підписані відповідачем, містять інформацію щодо кредитування, зокрема, тип кредиту, суму (ліміт) кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки тощо.

Зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач уклав договір, за яким отримав кредитні кошти, фактично отримані кредитні грошові кошти в добровільному порядку на користь позивача в повному обсязі не повернув, тому ТОВ «Юніт капітал» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав шляхом стягнення кредитної заборгованості.

Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують факт укладення договору від 21 січня 2020 року № 170119380 та додаткової угоди до нього від 17 лютого 2020 року, а також розміру заборгованості за кредитами.

Отже, до дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем як факту укладання договорів, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених ним умовах та не виконання останньою свого обов`язку по своєчасному поверненню кредитних коштів.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим презумпцію правомірності укладених кредитних договорів під час розгляду справи відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Укладаючи договір від 21 січня 2020 року № 170119380 та додаткової угоди до нього від 17 лютого 2020 року, відповідач повинна була достовірно знати про їх умови та про наслідки невиконання нею відповідних умов цих правочинів, повинна була діяти добросовісно, а підписавши їх, погодився з відповідними умовами та взяла на себе зобов`язання, передбачені указаними правочинами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Позивач довів, що він в установлений законом спосіб на підставі належним чином укладених договорів факторингу набув право вимоги до відповідача.

Відповідно до розрахунку загальна сума заборгованості за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 170119380 становить 22 823,31 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7 999,60 грн; заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 14 823,71 грн.

Висновки за результатами розгляду позовних вимог

Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (частина перша статті 259 ЦПК України).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Суд враховує, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.

До ухвалення судового рішення на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правової допомоги від 03 грудня 2024 року № 03/12/2024-01, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги від 03 грудня 2024 року № 03/12/2024-01, додаткову угоду від 03 грудня 2024 року № 14 до договору про надання правової допомоги від 03 грудня 2024 року № 03/12/2024-01, акт прийому-передачі наданих послуг від 03 грудня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 03 грудня 2024 року № 03/12/2024-01, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4956, довіреність від 22 жовтня 2024 року.

В акті прийому-передачі наданих послуг від 03 грудня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 03 грудня 2024 року № 03/12/2024-01 зазначено вартість послуг яка становить 6 000 грн, з яких: 5 000 грн - складення позовної заяви, 1 000 грн - вивчення матеріалів справи.

Представник позивача у судові засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року у справі №717/1699/22).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, надав оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, її складності та значимості дій адвоката у справі, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру до 3 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» заборгованість за договором від 21 січня 2020 року № 170119380 у розмірі 22 823 (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять три) гривні 31 копійку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» витрати на професійну (правову) допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Рогнідинська, 4А, офіс 10; ЄДРПОУ - 43541163).

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання:АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Суддя М. М. Пилипчук