Справа № 202/4480/24
Провадження № 2/202/548/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14 лютого 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі судді Мариніна О.В.

за участі секретаря судового засідання Куліш А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/4480/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Лиманської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із позовом про визнання права власності, який мотивувала тим, що 14.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора з метою проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке належить їй на підставі Договору дарування житлового будинку від 29.08.2002. 28.12.2023 вона отримала Рішення про відмову в проведені реєстраційних дій №70953075 від 28.12.2023, оскільки відповідно до відомостей Лиманської міської військової адміністрації, яка здійснює зберігання реєстраційних справ Слов`янського бюро технічної інвентаризації, право власності на заявлений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за іншою особою та на підставі інших документів, відмінних від поданих. На запит Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції надало відповідь про те, що не має доступу до документів нотаріального діловодства та архіву Лиманської державної нотаріальної контори. На адвокатський запит 16.02.2024 Лиманська міська військова адміністрації Краматорського району Донецької області надала скан-копії реєстраційної справи та реєстрової книги №5, згідно яких в реєстраційній справі та реєстровій книзі №5 власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.01.2013 року є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради від 21.07.2002 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу № 5 за №629. Однак, у реєстраційній справі відсутні відомості про договір дарування житлового будинку та відсутній запис про зміну власника. Наразі провести реєстрацію права власності на нерухоме майно не вбачається за можливе, так як згідно відомостей Лиманської міської військової адміністрації, яка здійснює зберігання реєстраційних справ Слов`янського бюро технічної інвентаризації, право власності на заявлений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за іншою особою та на підставі інших документів, відмінних від поданих, оскільки у реєстраційній справі відсутні відомості про договір дарування та запис про зміну власника, у зв`язку з чим позивачка просить суд визнати за нею право власності.

14.06.2024 у справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзивів на позов.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав.

10.09.2024 підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

Представник та його представник повідомлені про час та місце судового розгляду позивачі у судове засідання не з`явилися, представником подано заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача про час та місце судового розгляду повідомлений судовою повісткою, яка доставлена до його кабінету у системі «Електронний суд», заяв, клопотань, заперечень суду не подав.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без учасників справи, оскільки про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином (отримання судових повісток в підсистемі «Електронний суд», оголошення про виклик), причини неявки суду невідомі.

Згідно ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається з Договору дарування житлового будинку від 29.08.2002, укладеного між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована) щодо житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 1 500 кв. м., посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І. М., зареєстровано в реєстрі за №2030, складеного, підписаного та посвідченого нотаріусом на спеціальному бланку нотаріальних документів Серія ВВА №897161 ОСОБА_1 отримала у дар житловий будинок.

Додатково, на договорі дарування житлового будинку містяться відомості із Слов`янського бюро технічної інвентаризації, у зв`язку з чим 27.09.2002 домогосподарство АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 , про що внесено запис у реєстрову книгу під №629, що засвідчено підписом начальника БТІ та печаткою.

Згідно інформації, яка міститься у Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів: бланк Серія ВВА №897161 витрачений за кодом 1 Договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок, дата витрачання бланка 29.08.2002.

14.12.2023 ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Оляніцької Оксани Вікторівни з метою проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28.12.2023 ОСОБА_1 отримала Рішення про відмову в проведені реєстраційних дій №70953075 від 28.12.2023, оскільки відповідно до відомостей Лиманської міської військової адміністрації, яка здійснює зберігання реєстраційних справ Слов`янського бюро технічної інвентаризації, право власності на заявлений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за іншою особою та на підставі інших документів, відмінних від поданих.

На адвокатський запит Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції надало відповідь про те, що не має доступу до документів нотаріального діловодства та архіву Лиманської державної нотаріальної контори.

На адвокатський запит Лиманська міська військова адміністрації Краматорського району Донецької області надала скан-копії реєстраційної справи та реєстрової книги №5 на 11 аркушах, згідно яких відповідно відомостей які містяться в реєстраційній справі та реєстровій книзі №5 власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.01.2013 року є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради від 21.07.2002 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу №5 за №629. Договір дарування житлового будинку та запис про зміну власника у реєстраційній справі відсутні.

Відповідно ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Предметом даної справи є визнання за ОСОБА_1 права власності на будинок, оскільки це право не визнається іншими учасниками цивільних відносин.

Підставою позову є ст.392 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку, але не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з відсутністю відомостей про її право власності у державному реєстрі речових на нерухоме майно та об`єктивною неможливістю внести вказані відомості до реєстру з зазначених вище причин.

При цьому суд зазначає, що у ОСОБА_1 відсутній інший, окрім звернення до суду, шлях для відновлення свого порушеного права власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одноповерховий дерев`яний, обкладений цеглою житловий будинок житловою площею 26,6 кв. метрів із господарсько-побутовими будівлями та спорудами: шлакобетонний сарай з погребом, дерев`яна обкладена цеглою літня кухня, цегляний туалет, цегляний гараж, дерев`яний паркан, металева колонка, що знаходяться в АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 1500 кв. метрів.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. В. Маринін