Провадження № 2/204/593/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кислиці Є.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про захист порушеного права споживача страхових послуг шляхом стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про захист порушеного права споживача страхових послуг шляхом стягнення страхового відшкодування, в якій просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь несплачене страхове відшкодування в розмірі 73 415,25 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 1 872,09 грн. та відшкодувати судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 500 грн.

В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що 15.04.2024 року між нею та страховим товариством (відповідачем) був укладений сертифікат (договір) добровільного страхування наземного транспорту № 3014/205/012377, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (позивача), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «AUDI Q8», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності. Страхова сума за договором страхування складає 2 758 000 грн., франшиза за ризиком «дорожньотранспортна пригода», та «збитки внаслідок інших подій» - 0 гривень (п.1.7. договору страхування), страхова премія у розмірі 91 841,40 гривень, територія дії договору Україна та Європа (п.1.13 Договору), термін дії до 15 квітня 2025 року (п.1.12 Договору). 22 липня 2024 року, за адресою Italia, Bergamo via Broseta 102 із застрахованим транспортним засобом, який перебував під керуванням чоловіка позивачки - громадянина Італії ОСОБА_2 , сталась незначна дорожньо-транспортна пригода, яка була оформлена Європротоколом на місці скоєння. Негайно з місця пригоди було повідомлено страховика за телефонами «гарячої лінії» та надіслані документи для прийняття рішення по страховому випадку. Після повідомлення страховика та повернення в Україну, пошкоджений транспортний засіб був спрямований страховою компанією для огляду та фіксування пошкоджень на сервісну станцію ФОП СТО «Стаднюк В.А.» відповідно до рахунку якого, вартість відновлювальних робіт застрахованого транспортного засобу позивача складає 73 415,25 грн. Разом із цим, листом від 23.08.2024 року страхова компанія повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із тим що, на час настання страхового випадку водій застрахованого транспортного засобу (чоловік позивача ОСОБА_3 ) мав водійський стаж менше аніж 10 років, що підтверджується копією національних водійських посвідчень серії НОМЕР_2 від 03.10.2019 року, що за умовами п.5.4 договору страхування є підставою для автоматичного збільшення франшизи з 0 до 3 відсотків (82 740,00 грн.), а враховуючи розмір збитку (73 415,25 гривень), який не перевищує вказану франшизу, страхове відшкодування не виплачується. Не погоджуючись із відмовою у виплаті страхового відшкодування, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження; справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін.

З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.

12 грудня 2024 року представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з наступним. 03.09.2024 року відповідач дійсно отримав заяву від позивача про перегляд рішення про сплату страхового відшкодування, розглянувши дану заяву, 09.09.2024 року страхувальника було повідомлено листом про надання документів легалізованих належним чином, а саме з проставленням апостилю відповідно до вимог Гаазької конвенції 1961 року, оскільки пред`явлений страхувальником Витяг з Міністерства інфраструктури та транспорту Італії не мав апостилювання та нотаріально посвідченого перекладу. В частині стягнення витрат на правову допомогу представник відповідача зазначила, що витрати не є співмірними зі складністю справи та наданими послугами адвоката, а тому, під час визначення суми, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини справи.

10 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Чіп Я.М. подано до суду відповідь на відзив у якій позовні вимоги підтримав та заперечив проти доводів відповідача з підстав, зазначених у позові. Додатково повідомив, що відповідачем не оспорюється той факт, що позивач разом із заявою про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування надала нотаріально посвідчений переклад відповіді із відділу муніципальної поліції комуни Бергамо, якою підтверджується той факт, що ОСОБА_3 вперше отримав посвідчення водія категорії «В» 09.11.1994 року, та впродовж наступних 25 років періодично продовжував їх термін дії, поки не отримав у 2018 році посвідчення Іспанії, а лише потім у 2019 році посвідчення водія України. Звертає увагу суду на те, що жодними умовами укладеного договору страхування не передбачено надання засвідчених апостилем документів, незважаючи на той факт, що територією дії договору є Україна та Європа. При наявності сумнівів у достовірності наданих з боку позивача документів, відповідач мав можливість самостійно перевірити надану страхувальником інформацію шляхом надсилання відповідних запитів до компетентних органів, але проявив пасивність з метою підшукування формальних підстав для відмови від виконання своїх зобов`язань за договором. Також зауважив, що посилання представника відповідача про витребування від позивача апостильованого документу, що начебто підтверджується листом від 09.09.2024 року, не відповідають дійсності, оскільки вказаний лист позивач не отримувала, та докази навіть направлення такої вимоги, з урахуванням положень п 8.3. та п. 14.6 договору, матеріали справи не містять.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В матеріалах справи наявна публічна оферта добровільного страхування наземного транспорту №1274/10-101 від 10 жовтня 2023 року в якій ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» пропонує клієнту укласти Договір добровільного страхування наземного транспорту (а.с.9-16, 76-91).

15 квітня 2024 року ОСОБА_1 прийнято пропозицію ПрАТ «СК «Універсальна», у зв`язку із чим, між ПрАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №3014/205/012377, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме «AUDI Q8», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.8,74-75), предметом якого є страхування автомобіля «AUDI Q8», д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії договору встановлено з 16 квітня 2024 року по 15 квітня 2025 року. Територія дії договору Україна та Європа. Особи, які мають право керувати транспортним засобом - будь-яка особа на законних підставах віком від 41 року стажем від 10 років.

22 липня 2024 року, за адресою Italia, Bergamo via Broseta 102 із застрахованим транспортним засобом, який перебував під керуванням чоловіка позивачки - громадянина Італії ОСОБА_2 , сталась незначна дорожньо-транспортна пригода, яка була оформлена Європротоколом на місці скоєння.

23.07.2024 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою, якою просила сплатити страхове відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №3014/205/012377 по страховому випадку, який стався 22.07.2024 року за участі страхового автомобіля «AUDI Q8», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Fiat 500», д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.71).

21.08.2024 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою, якою просила по страховому випадку, який стався 22.07.2024 року за участі автомобіля «AUDI Q8», д.н.з. НОМЕР_1 , який застрахований договором №3014/205/012377 від 15.04.2024 року, здійснити страхове відшкодування на рахунок СТО ФОП ОСОБА_5 , на підставі рахунку №18 від 08.08.2024 року (а.с.70). За рахунком №18 від 08.08.2024 року, ремонтні роботи та заміна комплектуючих автомобіля «AUDI Q8», д.н.з. НОМЕР_1 , у загальному розмірі складає 86 465,25 грн. (а.с.92).

Після звернення до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про настання страхового випадку та надання рахунку №18 від 08.08.2024 року про вартість ремонтних робіт на загальну суму 86 465,25 грн., ОСОБА_1 отримала лист від 23.08.2024 року, згідно якого страхова компанія повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із тим що, на час настання страхового випадку водій застрахованого транспортного засобу (чоловік позивача ОСОБА_3 ) мав водійський стаж менше аніж 10 років, що підтверджується копією національних водійських посвідчень серії НОМЕР_2 від 03.10.2019 року, що за умовами п.5.4 договору страхування є підставою для автоматичного збільшення франшизи з 0 до 3 відсотків (82 740,00 грн.), а враховуючи розмір збитку (73 415,25 гривень), який не перевищує вказану франшизу, страхове відшкодування не виплачується.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із положеннями пункту другого частини першої статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно із положеннями пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною 1 статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про страхування», страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (частина перша статті 6 Закону України «Про страхування»).

Згідно із положеннями статті 16 вказаного Закону договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону (частина друга статті 26 Закону України «Про страхування»).

Спір між сторонами виник стосовно водійського стажу особи, яка керувала застрахованим транспортним засобом на момент настання ДТП.

Пунктом 1.8. договору страхування наземного транспорту Сертифікат №3014/205/012377 від 15.04.2024 року передбачено, що застрахованим транспортним засобом має право керувати будь-яка особа на законних підставах віком від 41 року стажем від 10 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було надано страховій компанії Витяг з Міністерства інфраструктури та транспорту Італії, з якого вбачається, що водійський стаж водія ОСОБА_2 становить більше ніж 10 років (а.с.23-29), переклад з італійської на українську мову здійснено перекладачем ОСОБА_6 та засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., зареєстровано в реєстрі за №5655 та №5052. З відповіді із відділу муніципальної поліції комуни Бергамо, вбачається, що ОСОБА_3 вперше отримав посвідчення водія категорії «В» 09.11.1994 року, та впродовж наступних 25 років періодично продовжував їх термін дії, поки не отримав у 2018 році посвідчення Іспанії, а лише потім у 2019 році посвідчення водія України.

За таких обставин, суд вважає, що суперечливі дані щодо видачі водійського посвідчення, виданого на ім`я ОСОБА_3 вперше категорії «В» 09.11.1994 року, та у подальшому впродовж наступних 25 років ОСОБА_3 періодично продовжував їх термін дії, поки не отримав у 2018 році посвідчення Іспанії, а лише потім у 2019 році посвідчення водія України, не впливають на зафіксовані сторонами умови договору страхування, якими визначено особу, яка допущена до керування застрахованим транспортним засобом.

Так, пунктом 1.8. договору страхування наземного транспорту Сертифікат №3014/205/012377 від 15.04.2024 року визначено осіб, які мають право керувати транспортним засобом: будь-яка особа на законних підставах; віком від 41 року; стажем від 10 років.

Тому, враховуючи вимоги п.1.8. договору страхування, ОСОБА_3 входить до переліку осіб, які мають право керувати застрахованим транспортним засобом.

Пунктом 6 договору страхування визначені права та обов`язки сторін. Так, пунктом 6.3.7. передбачено, що страховик має право направляти запити в компетентні органи пов`язані з з`ясуванням причин страхового випадку і визначенням розміру та характеру збитку, що нанесений застрахованому транспортному засобу, або систематично проводити з`ясування причин та обставин страхового випадку.

Отже, при наявності сумнівів у достовірності наданих з боку позивача документів, ПрАТ «СК «Універсальна» мала можливість самостійно, відповідно до вимог п.6.3.7. договору страхування, перевірити надану інформацію шляхом надсилання відповідних запитів до компетентних органів щодо усунення сумнівів чи суперечливих даних щодо видачі водійського посвідчення, виданого на ім`я ОСОБА_3 , проте, зазначеного не зробили.

Згідно пункту 8.3. договору страхування, якщо документів, зазначених в п.8.1. оферти страховику недостатньо для визначення обставин страхового випадку та здійснення страхового відшкодування, або існують сумніви щодо наданих документів, він може вимагати надання інших документів щодо страхового випадку (з письмовим обгрунтуванням причин своєї вимоги) і страхувальник зобов`язаний їх надати.

Схожі за змістом положення містить і пункт 14.6. договору страхування.

ПрАТ «СК «Універсальна» посилаючись на лист від 09.09.2024 і який начебто був надісланий ОСОБА_1 для надання інших документів щодо страхового відшкодування, не відповідає дійсності, оскільки позивач зазначений лист від 09.09.2024 не отримувала, а доказів протилежного відповідачем надано не було, чим не виконано вимоги ст.ст.12,81 ЦПК України, згідно яких кожна особа повинна довести ті обставини справи, які мають значення і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

За таких обставин, відмова ПрАТ «СК «Універсальна» у виплаті страхового відшкодування суперечить умовам договору, а тому, вимога позивача про стягнення з відповідача несплачене страхове відшкодування у розмірі 73 415,25 грн підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені за прострочку виплати страхового відшкодування у сумі 1 872,09 грн, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 6.1.3. договору страхування, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк, передбачений п.9.5. оферти. За несвоєчасну сплату страхового відшкодування страховик сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі 0,05% від належної до виплати суми, але не більше 10% від розміру страхового відшкодування.

З урахуванням листа відповідача від 23.08.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, розмір пені становить: 73 415,25 грн х 0,05% х 51 день = 1 872,09 грн. Зазначений розрахунок відповідачем не спростований, а тому, суд погоджується з ним, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 1 872,09 грн.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного, заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження, а тому, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача несплачене страхове відшкодування у сумі 73 415,25 грн та пеня за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 1 872,09 грн є такими, що ґрунтуються на законі.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 500 грн, судом враховано наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

З огляду на положення статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження № 61-16587св19).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження №14-280цс18).

Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 336/1448/22 (провадження № 61-7275св24).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) викладено такі висновки щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу: Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверташоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У розумінні умов частин четвертоїшостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

У цій справі, судом встановлено, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Чіп Я.М., вчинила дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Так, у позовній заяві, адвокат Чіп Я.М. повідомив суд, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивач, складає приблизно 16 500,00 грн.

До позовної заяви надано копію договору про надання професійної правничої допомоги №10/10/24-1 від 10.10.2024, який укладений між адвокатським об`єднанням «Радник» в особі Чіп Я.М. та ОСОБА_1 (а.с.31), детальний розрахунок погодженої вартості адвокатського гонорару від 10.10.2024 на загальну суму 16 500,00 грн (а.с.32), копію ордеру на надання правничої допомоги Романенко А.О. (а.с. 32 зворот), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1918 (а.с.35), рахунок №89/2024 від 10.10.2024 на сплату юридичних послуг на суму 16 500,00 грн, де виконавцем зазначено АО «Радник», замовник ОСОБА_1 (а.с.33), копію платіжної інструкції про оплату послуг згідно договору №10/10/24-1 від 10.10.2024 на суму 16 500,00 грн (а.с.34).

ПрАТ «СК «Універсальна» скористалась своїм правом на подання заперечень щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи реальність та співмірність наданих адвокатом послуг, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд встановлює, що критерію реальності та співмірності із обставинами цієї справи відповідає розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн., а тому, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд має вирішити розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат при зверненні до суду із позовною заявою щодо захисту прав споживачів страхових послуг, з відповідача стягуються судові витрати на користь держави у сумі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст.4,5,12,13,76-82,137,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст. 979, 980, 988, 990 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про захист порушеного права споживача страхових послуг шляхом стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 несплачене страхове відшкодування у сумі 73 415,25 грн, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 1 872,09 грн, а разом 75 287, 34 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ),

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (, місцезнаходження: м.Київ, бульвар Л.Українки, буд.9).

Суддя Н.В.Токар