Дата документу 12.02.2025 Справа № 314/1106/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 314/1106/23 Пр. № 22-ц/807/157/25Головуючий у 1-й інстанції: Мануйлова Н.Ю. Повне рішення складено: 04.09.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_3 , про захист гідності, честі та ділової репутації

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-3), який в подальшому уточнив (а.с.24-26) та в якому просив: - зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 про «викриття та документування працівниками поліції відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області факту незаконної вирубки та випилу дерев у лісосмузі на території Павлівської сільської ради та затримання правопорушників», шляхом публікації відповідного спростування на сайті Павлівської сільської територіальної громади Запорізької області в строк 7 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, - витребувати від ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області матеріали перевірки за фактом звернення про вирубку та випил дерев у лісосмузі на території Павлівської сільської ради від 12 листопада 2022 року, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 15.11.2022 на сайті Павлівської сільської територіальної громади було здійснено публікацію «про викриття та документування працівниками поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області факту незаконної вирубки та випилу дерев у лісосмузі на території Павлівської сільської ради». У публікації зазначено: «… правопорушники були затримані і, сподіваємось, вони понесуть справедливе покарання… Всі ми зацікавлені у тому, щоб такі резонансні затримання закінчувалися законним покаранням.». До зазначеної публікації було додано фотографії, на яких зображено позивача особисто та належний йому автомобіль, однак він не надавав згоди ні на фотографуванні, ні на оприлюднення фотоматеріалів. Подія, щодо якої зроблено публікацію на сайті Павлівської сільської територіальної громади, відбулась 12.11.2022 на земельній ділянці поруч із лісосмугою, розташованою між селами Семененкове і Берестове Вільнянського району. На місці події перебував відповідач ОСОБА_3 , який викликав працівників поліції та здійснював фотографування присутніх на місці поліції осіб, в тому числі, позивача по справі, без отримання згоди на фотографування, і в подальшому поширив неправдиву інформацію на сайті Павлівської сільської територіальної громади. Викладена в соцмережах інформація щодо «затримання правопорушників» викликала численні запитання та відгуки з боку знайомих позивача, односельців та інших осіб, внаслідок чого позивач був змушений пояснювати відсутність в його діях будь-яких злочинних намірів та невідповідність викладеної інформації фактичним обставинам. До адміністративної, кримінальної за даним фактом позивача не притягнуто, а отже інформація, опублікована на сайті Павлівської сільської територіальної громади є недостовірною та такою, що принижує гідність та честь позивача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Мануйлову Н.Ю.(а.с.11). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.12) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.51) витребувано з відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області матеріали перевірки за фактом звернення про вирубку та випил дерев у лісосмузі на території Павлівської сільської ради від 12.11.2022 року.Ухвалою суду першої інстанції (а.с.60) зобов`язано відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надати до Вільнянського районного суду Запорізької області матеріали перевірки за фактом звернення про вирубку та випил дерев у лісосмузі на території Павлівської сільської ради від 12.11.2022. На виконання вищезазначеної ухвали відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надало до суду зазначені матеріали перевірки (а.с.64-80).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2024 року (а.с.87-91) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника Косякової З.М. у своїй апеляційній скарзі (а.с.96-99) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В автоматизованому порядку 06.11.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.107). Ухвалою апеляційного суду від 06.11.2024 року (а.с.108) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 18.11.2024 року (а.с.111). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 19.11.2024 року (а.с.112), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.113), приймаючи до уваги відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

Відповідач Павлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с.125-131). Відповідач ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с.121-124), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 адвоката Косякової З.М. (а.с.105), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали. За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Косякової З.М. (а.с.105).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника Косякової З.М. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеного позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 76-80, 259, 263-265, 354 ЦПК України та виходив із необґрунтованості останнього.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив з такого.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до частин першої, другої статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р. зазначено: відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації (п. 9 Постанови). У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (частина перша статті 83 ЦПК України).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні у суді першої інстанції пояснив, що 15.11.2022 ОСОБА_5 найняв його для вирубки гілля, яке залізло на поле, пиляли лише хворост, не дерева. Ввечері приїхали особи, які представилися працівниками Павлівської сільської ради. Серед них був також ОСОБА_6 , який фотографував і свідка, і його друга, всупереч тому, що ОСОБА_4 забороняв це робити. ОСОБА_6 викликав поліцію, погрожував виставити інформацію у мережі Facebook. ОСОБА_1 приїхав забрати свідка та його друга. ОСОБА_6 почав зазирати в авто позивача, фотографувати його всупереч забороні ОСОБА_1 робити це. Згодом було опубліковано текст про те, що «на гарячому» спіймали чорних лісорубів.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_3 про захист гідності, честі та ділової репутації.

На підтвердження позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи скріншот публікації статті зі змістом «В черговий раз поліцейські Відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області показали свою злагоджену роботу та взаємодію між органами держвлади, місцевого самоврядування та мешканцями. Так на цих вихідних було викрито та задокументовано факт незаконної порубки та випилу дерев у лісосмузі на території Павлівської сільської ради. Правопорушники були затримані і , сподіваємось, вони понесуть справедливе покарання.. Всі ми зацікавлені у тому, що такі резонансні затримання закінчувалися законним покаранням. Не стойте осторонь проблем! Разом ми переможемо !», та долучено фото позивача ОСОБА_1 та його автомобіля, що не оспорюється жодною зі сторін.

Так, відповідно ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Крім того, слід враховувати, що частинами сьомою-восьмою статті 43 ЦПК України встановлено: у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів; якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).

Водночас, абзацом другим частини першої статті 177 ЦПК України встановлено, що у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

У судовому засіданні у суді першої інстанції встановлено, що зазначена стаття була опублікована у соціальній мережі Facebook, що не заперечується жодною зі сторін (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Проте, даний скріншот не містить відомостей про автора зазначеної статті, дати її опублікування. Матеріали справи не містять будь-якого посилання, за яким би суд першої інстанції міг дослідити існування зазначеної статті в мережі Інтернет, дату її публікації, зміст тощо. У соціальних мережах будь-яка особа може створити сторінку під будь-яким іменем, при цьому позивачем не надано жодних доказів того, що вказана інформація поширена саме відповідачами. Крім того, позивачем всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України не надано суду першої інстанції належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що саме відповідачі є авторами оспорюваної статті. Таким чином, суд першої інстанції надав правильну оцінку скріншотам, долученим позивачем до позовної заяви на яких розміщено певні графічні матеріали, дійшов правильного висновку, що вони є недопустимим доказом, оскільки не відповідають вимогам ст. 100 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню у цій справі.

Доводи апеляційної скаргиОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 справі є такими, що фактично дублюють доводи його позову у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Відсутність саме розгорнутого обґрунтування суду першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення у цій справі щодо висновку про відмову у задоволенні позову позивача у цій справі до ОСОБА_3 не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції апеляційним судом за результатами розгляду апеляційної скарги позивача у цій справі.

Оскільки, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України). Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ст. 89 ЦК України). Згідно із ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.

Позивач, звертаючись до суду із вищезазначеним позовом у цій справі, зазначив, зокрема відповідачем Павлівську сільську раду Запорізького району Запорізької області, як юридичну особу, та одночасно посадову особу цієї юридичної особи сільського голову цієї ради Клименка А.В. (довіреність Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, як юридичної особи, видана на представництво її інтересів її посадовою особою у цій справі у тому числі - головою цієї ради Клименком І.В., копія а.с.30).

Зміст заявлених позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до сільського голови цієї ради ОСОБА_3 , як до посадової особи Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, та стосуються його професійної діяльності, передбаченої Законом України «Про місцеве самоврядування» та інш. (довідка начальника ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 19.12.2022 року - а.с. 7), та який мав право фіксувати будь-які факти вирубки та випилу дерев в лісозмусі на території Павлівської сільської ради та звертатись із відповідними зверненнями за цими фактами до відповідних правоохоронних органів, у тому числі відносно позивача, а останні в силу вимог закону - мали право проводити відповідну перевірку цього звернення та повідомляти про результати цієї перевірки сторони вищезазначених правовідносин та зокрема сторін у цій справі.

Жодних позовних вимог до ОСОБА_3 , як фізичної особи, позов не містить. Оскільки, Павлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області є юридичною особою самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадових осіб, то саме рада має відповідати за цими вимогами, оскільки у цивільних відносинах посадові особи юридичних осіб не діють як самостійні суб`єкти. Сільській голова Клименко А.В. не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, тобто юридичної особи, від імені якої він діяв у вищезазначених описаних відносинах із позивачем.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. Крім того, апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним рішенням судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, не вирішувалось, а тому останнє не може переглядатись апеляційним судом у цій справі. Однак, останнє може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою чи заявою учасників цієї справи в порядку ст. 270 ЦПК України. За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу його право у подальшому на повернення з бюджету зайво сплаченого ним судового збору у цій справі за апеляційну скаргу (розрахунок: сплачено судового збору апелянтом 1816,80 грн. належний розмір судового збору 1610,40 грн. (розрахунок: ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви до суду першої інстанції у 2023 році - 1073,60 грн. * 150%/100% = 1610,40 грн.)) за відповідною ухвалою апеляційного суду в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 13.02.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.