Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4887/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14.02.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, за участю позивача та його представника адвоката Б.М.Дидиснької, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

В суді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якій він просить суд позбавити відповідачку батьківських /материнських/ прав відносно доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що з З 24.11.2007 року і до 25.04.2016 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В шлюбі народилось двоє доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ? ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Виноградівського районного суду від 25.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу молодша донька ОСОБА_4 півроку проживала з матір"ю , але потім перейшла жити до батька , де постійно дві дочки з 2016 року і до сьогоднішнього дня проживають у батька, знаходяться на його повному утриманні. Відповідачка самоусунулась від виховання та матеріального забезпечення дітей.

Рішенням Виноградівського районного суду від 21.09.2022 року присуджено стягнення аліментів з відповідачки на утримання дітей в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої аліментні зобов`язання вона виконує частково, не систематично сплачує аліменти, є заборгованість.

Рішенням Виноградівського районного суду від 14.12.2022 року визначено місце

проживання доньок разом з батьком. Батько не заперечує проти спілкування з матір"ю. Декілька разів діти по своїй ініціативі їздили до відповідачки в с.Малу Копаню, де вона прожвиає , але кожного разу все закінчувалось сварками, нанесенням їм тілесних ушкоджень матір"ю. Діти не бажають з нею спілкуватись. По суті відповідачка не приймає участі у житті та вихованні дітей. Діти вже вісім років проживають без матері.

Позивач стверджує, що самостійно займається вихованням дітей , їхнім матеріальним забезпеченням, дбає про їхній духовний, фізичний розвиток. їм добре і комфортно з батьком.

Старша донька ОСОБА_3 навчається з 01.09.2023 року в КЗ "Берегівський медичний фаховий коледж" по спеціальності 223 Медсестринство, Сестринська справа. Закінчила тепер перший курс, перейшла на другий. Навчання платне , за перщий курс навчання позивча заплатив 26 000 гривень, а за проживання в гуртожитку -9000 гривень.Крім того, на місяць щомісячно батько дає їй 8000 гривень на харчування, транспортні поїздки , на проживання, поповнення мобільного телефону та проведення необхідних проплат в коледжі.

Молодша Рената навчається в 9-му класі Буківської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів.

Діти є дисциплінованими, спокійними, врівноваженими , добре розвинуті, мають багато друзів, добре навчаються, що підтверджується характеристиками, виданими класними керівниками та директором школи. Діти вже 8 років живуть без матері. Батько за ними добре доглядає, дівчатка завжди є привітними, охайними, акуратними, доглянутими.

Позивач матеріально забезпечений, займається вирощуванням сільськогосподарської продукції. Має самостійний дохід і постійне місце проживання. Проживає з доньками в будинку батька. Спиртними напоями не зловживає. Позитивно характеризується по місцю проживання, що підтверджується характеритискою, виданою старостю Буківського старостинськеого округу.

Відповідачка повністю самоусунулась від вихованння, спілкувння з дітьми. Батько за відсутності матері приймає постійно участь у вихованні та житті дітей, турбується про здоров`я дітей , створив комфортні умови для розвитку, проводить свій вільний час разом з ними , завжди є присутній на батьківських зборах, класних та шкільних заходах.

Відповідачка до дітей не приходить, ними не цікавиться , не відвідує іх у школі.

В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Дидинська Б.М., свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином неодноразово, про що свідчить судова повістка та оголошення на ВЕБ-сайті Виноградівьского районного суду, причини неявки суду не повідомила.

Представник служби у справах дітей Виноградівської міської ради , ОСОБА_7 підтримала висновок органу опіки і піклування Виноградівської міської ради № 02.1-15/5049 від 28.10.2024 року про доцільність позбавлення батьківських / материнських/ прав відповідачку ОСОБА_2 відносно двої її неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Враховуючи, що відповідачка повідомлена належним чином вкотре не з`явилася до суду без повідомлення причин, не подала відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, заслухавши пояснення позивача та його представника, які наполягали на задоволенні їх вимог, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, в тому числі і зміст Висновку органу опіки та піклування від 28.10.2024 р., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що право на особисте та сімейне життя гарантовано Конституцією України, згідно до якої ніхто не може зазнавати втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.32 Конституції України); сім`я, дитинство, материнство та батьківство охороняється державою (ст.51 Конституції України).

Так, у відповідності до ст.164 ч.1 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Діти та батьки відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Визначаючи основні інтереси дитини в кожному конкретному випадку, слід враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я особливо непридатна або виразно неблагополучна; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечити її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним.

З огляду на принципи, проголошені Європейським судом з прав людини, для розлучення дитини з батьками суд встановлює: 1) провинну поведінку батьків; 2) справжню небезпеку умов для дитини; 3) доказову базу зазначених обставин; 4) застосування тимчасових проміжних заходів до батьків; 5) обов`язкове слухання свідчень самої дитини.

Сімейний кодекс України закріпив вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав і найпоширеніші з них це ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини

Як визначив Верховний Суд України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків - це коли вони не дбають про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Мається на увазі, що батьки не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, а це негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, потрібному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для здобуття освіти.

З матеріалів справи та пояснень позивача у суді встановлено, що він з 24.11.2007 року і до 25.04.2016 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В шлюбі народилось двоє доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ? ІНФОРМАЦІЯ_4 , в свідоцтвах про народження яких батьком записаний саме позивач ( свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 та свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2

Отже, відповідач є батьком неповнолітніх дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ? ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з батьком, позивачем по справі, який і просить суд позбавити відповідачку батьківських (материнських) прав щодо цих дітей.

Між тим, згідно ст.ст.3,4,5 Конвенція ООН про права дитини, яка прийнята 20.11.1989р. Генеральної Асамблеї ООН, яка ратифікована та набула чинності в Україні з 27.09.1991р., усі дії щодо дитини мають виконуватися в інтересах дитини. Якщо рідні, або ті особи, які несуть відповідальність за дитину, недбало виконують свої обов`язки, держава має забезпечити дитині належний догляд і піклування. Держава має вживати всіх необхідних заходів для реалізації прав дитини. Держава не може залишати поза увагою права дитини.

У преамбулі до зазначеної Конвенції зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні; батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції про права дитини).

Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію (ст.9 Конвенції).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках.

Зазначенні міжнародні стандарти відображені в національному законодавстві, зокрема, статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя.

Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно положень Закону та роз`яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є таким, коли суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними і допустимими доказами, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, правильно витлумачивши ці норми .

Звертаючись до суду з даним позовом, з урахуванням позовних вимог, позивач виходив з того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не цікавиться станом їх здоров`я, розвитком, успіхами у школі, Пленум Верховного Суду України в пунктах 15,16 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст.164 СК України.

Так, ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом, зокрема, частиною 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків, проте таких фактів, які можна розцінити як ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, Законом визначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Отже, батько (мати) може бути позбавлений батьківських прав, лише у разі, встановлення наявності фактів злісного нехтування ним (ними) своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, зокрема врахувавши бажання батька не спілкуватись з дитиною, й не бажання приймати участь у вихованні дитини.

Такі факти підтвердилися в судовому засіданні, зокрема поясненнями позивача ОСОБА_1 , та неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтримали рішення батька про позбавлення їх матері батьківських /материнських/ прав відносно них. Одночасно зазначили, що проживають із батьком вже давно, коли бачили маму останній раз не пам`ятають, із зустрічей із мамою пам`ятають тільки образливі слова, та фізичні покарання.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Між тим, органу опіки та піклування подав до суду 01.11.2024 р. свій висновок органу опіки та піклування №02.1-15/5049 від 28.10.2024р., відповідно до якого, спеціалістом служби у справах дітей, фахівцем соціальної роботи Центру надання соціальних послуг, старостою Малокопанського старостинського округу здійснено візит до ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Гр. ОСОБА_2 проживає одна. Житло складається з однієї кімнати. Умови проживання посередні, з комунальних зручностей наявна електроенергія, для проживання дітей, умови відсутні. На момент обстеження поведінка ОСОБА_2 була неадекватною, на запитання відповідала не коректно, повторюючи одну фразу декілька разів.

В акті оцінки потреб сім`ї, який складається центром надання соціальних послуг зазначено, що батьківський потенціал належний. ОСОБА_1 належним чином виконує обов`язки по вихованню та розвитку дітей. Дбає про їх всебічний розвиток.

ОСОБА_2 має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які близько восьми років проживають із батьком та не підтримують з нею зв`язок. Батьківський потенціал слабкий. ОСОБА_2 не має мотивації та бажання забезпечувати дітям, необхідний для них економічний, психологічний та соціальний рівень задоволення потреб. У зв`язку з вищенаведеним, орган опіки та піклування Виноградівської міської ради вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З приводу цього суд зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

З огляду на встановлене, суд приходить до переконання, що в ході судового розгляду справи встановлено беззаперечні, достатні та належні докази, які свідчать про умисне і свідоме ухилення відповідачки від виконання нею своїх материнських обов`язків по вихованню дочок ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , а відтак позов підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог та керуючись ст.ст.10,12,13,18,81,223,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволити

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП невідомий, мешканку АДРЕСА_1 , батьківських /материнських/ прав відносно неповнолітніх доньок: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта