ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3668/23

Головуючий у першій інстанції Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/318/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Військова частина НОМЕР_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2024 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди (суддя Соловей В.В.), ухвалене у сел. Козелець,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 відшкодування внаслідок виявлення нестачі матеріальних засобів служби ракетно-артилерійського озброєння в розмірі 53 307,72 грн. Позов мотивовано тим, що згідно з витягом із наказу командира НОМЕР_2 навчального механізованого полку НОМЕР_3 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №24-ПМ від 26 червня 2014 року сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення НОМЕР_2 навчального механізованого полку НОМЕР_3 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України. На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 №751 від 19 березня 2015 року комісією частини в період з 04 березня 2016 року по 09 березня 2016 року проведено прийом-передачу тари та гільз від боєприпасів, а також будівельних матеріалів складів боєприпасів ракетно-артилерійського озброєння частини, в ході якої виявлено нестачу на загальну суму 53 307,72 грн. Причинами та умовами, які призвели до нестачі матеріальних засобів, визнано особисту неорганізованість, низьку виконавчу дисципліну старшого сержанта ОСОБА_1 . Відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди. 16 березня 2016 року ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження служби у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 АДРЕСА_1 . З 14 червня 2019 року відповідача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_6 та всіх видів забезпечення і направлено на облік ІНФОРМАЦІЯ_1 . За доводами позивача, внаслідок виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх забезпечень є неможливим стягнення відшкодування шкоди згідно з п.25 постанови Верховної Ради України «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», що діяла на момент вчинення діяння. Військова частина НОМЕР_1 вказує, що супровідний лист із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) №126 від 18 червня 2019 року (щодо звільнення ОСОБА_1 ) надійшов до позивача 11 серпня 2020 року, внаслідок чого про порушення своїх майнових інтересів позивач дізнався саме 11 серпня 2020 року.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2024 року позов залишено без задоволення. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пропущений строк, визначений ст.257 ЦК України, звернення до суду з позовом.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач знав про завдану матеріальну шкоду з його вини, що підтверджується його підписом у книзі грошових стягнень і нарахувань за 2016 рік. Крім того, наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 12 березня 2016 року №1056 «Про результати прийому та передачі складу боєприпасів військової частини польова пошта НОМЕР_4 » він не оскаржував. Натомість ОСОБА_1 у добровільному порядку суму завданих збитків не відшкодував. За доводами позивача, судом першої інстанції не враховано, що сума нестачі була занесена в грошовий атестат відповідача військовою частиною польова пошта НОМЕР_5 АДРЕСА_1 , проте невідомо, з яких причин не проводилися стягнення із грошового забезпечення ОСОБА_1 . Звертає увагу, що до звільнення військовослужбовця з військової служби у позивача були відсутні підстави для звернення до суду з позовом, оскільки стягнення повинно було проводитися з грошового забезпечення за місцем проходження служби. Вважає, що строк закінчення подачі позовної заяви до суду закінчився 11 серпня 2023 року, але позов було надіслано 10 серпня 2023 року, тобто до закінчення строку позовної давності. Крім того, військова частина НОМЕР_1 звертає увагу, що суд при ухваленні заочного рішення не ставив питання щодо пропущення строків звернення до суду. Позивач також просить врахувати той факт, що на період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, обчислення процесуальних строків зупинилося, а також те, що у зв`язку з існуванням постійної загрози ракетних обстрілів місця дислокації військової частини НОМЕР_1 остання вимушена постійно змінювати місце дислокації, що призводить до відсутності можливостей своєчасного підключення до енергоносіїв, відсутності доступу до інформаційних джерел, оргтехніки та зв`язку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує, що до матеріалів справи позивачем не було долучено жодного доказу, зокрема матеріалів службового розслідування відносно ОСОБА_1 , де мало б бути зазначено про його посадові права та обов`язки, акту прийому-передачі матеріальних цінностей відповідачем, копій накладних на підтвердження отримання ним цих матеріальних цінностей, показів свідків, інших документів, на підставі яких можливо було б встановити причетність відповідача до зазначених нестач військового майна. За доводами ОСОБА_1 , про факт нестачі матеріальних цінностей стало відомо в період з 04 по 09 березня 2016 року під час проведення прийому-передачі тари та гільз боєприпасів, а також будівельних боєприпасів РАО частини, тобто до суду із позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди позивач звернувся із пропуском строку позовної давності терміном у три роки, встановленого статтею 257 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що згідно з архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України в наказі командира військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 по особовому складу від 14 червня 2011 року №21 значиться, що з військовослужбовцем строкової служби, який добровільно вступив на військову службу за контрактом, - ОСОБА_1 укладено контракт та призначено на посаду старшого стрільця взводу охорони роти охорони (а.с.8).

Наказом командира НОМЕР_2 навчального механізованого полку НОМЕР_3 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України №24-ПМ від 16 червня 2014 року призначено сержанта ОСОБА_1 , начальника варти роти охорони НОМЕР_2 навчального механізованого полку НОМЕР_3 навчального центру начальником складу взводу матеріального забезпечення цього ж полку (а.с.9).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 №751 від 19 березня 2015 року наказано начальнику складу РАО військової частини польова пошта НОМЕР_4 старшому сержанту ОСОБА_1 в термін з 20 березня 2015 року по 30 березня 2015 року передати справи та посаду начальника складу РАО інструктору з водіння 1 РЗНП (а.с.10-11).

У ході проведеного на підставі вищевказаного наказу прийому-передачі тари та гільз від боєприпасів, а також будівельних матеріалів складів боєприпасів РАО частини виявлено нестачу: тара від 30 мм пострілів до 2А42 - 24 шт.; тара від 30 мм пострілів до АГС-17 - 21 шт.; гільза від 73 мм пострілів СПГ- 9 - 364 шт.; гільза з-під РПГ-22 - 41 шт.; гільза з-під 14,5 мм набоїв (латунна) - 45 шт.; гільза з-під 14,5 мм набоїв (стальна) - 1054 шт.; цемент ПЦ/А-Ш500(Д20) - 50 кг; всього збитків завдано державі на загальну суму: 53 307,72 грн (а.с.12). Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 №1056 від 12 березня 2016 року, зокрема притягнуто ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди на суму в розмірі 53 307,72 грн в рахунок відшкодування нестачі матеріальних засобів служби РАО.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 №65 від 16 березня 2016 року старший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що 16 березня 2016 року справи та посаду здав і вибув для подальшого проходження служби у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 АДРЕСА_1 (а.с.13).

З 01 липня 2017 року 354 навчальний механізований полк штат №7/033-01 умовне найменування «Військова частина польова пошта НОМЕР_4 » анульовано та присвоєно умовне найменування «Військова частина НОМЕР_1 » (а.с.7).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) № 126 від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 , командира взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_6 , звільненого (демобілізованого) наказом командира НОМЕР_7 окремого батальйону охорони та обслуговування (по особовому складу) № 27-РС від 13 червня 2019 року, у запас за підпунктом «а» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав, із 14 червня 2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Станом на 09 серпня 2023 року рахується як невідшкодована шкода у розмірі 53 307,72 грн нестачі військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння, що виявлена при здаванні посади начальника складу служби РАО в/ч НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою-розрахунком та книгою обліку втрат військового майна (а.с.17-18, 19-20).

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, провадження № 12-58гс18 та від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17, провадження № 14-331цс19.

Предметом спору в цій справі є стягнення майнової шкоди з відповідача, який на час її заподіяння був військовослужбовцем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, провадження № 14-32цс22, зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Як зазначалося раніше, у справі що переглядається, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної державі в особі військової частини внаслідок нестачі військового майна.

Цей спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, збитків, необґрунтованих виплат тощо, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої коштів, шкоди, збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, провадження № 11-892апп18, від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, провадження № 11-574апп19, Верховного Суду у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 761/19799/17, провадження № 61-40378св18, від 07 серпня 2020 року у справі № 199/160/19, провадження № 61-7126св20, від 30 вересня 2020 року у справі № 204/2763/18, провадження № 61-6497св19, від 15 жовтня 2020 року у справі № 320/8119/17, провадження № 61-2135св20, від 18 листопада 2020 року у справі № 756/12568/18, провадження № 61-3646св20, від 25 листопада 2020 року у справі № 202/124/19, провадження № 61-7056св20, від 27 травня 2021 року у справі № 203/3782/19, провадження № 61-16996св20, від 21 лютого 2022 року у справі 932/14855/19, провадження № 61-17804св21, від 26 квітня 2022 року справі № 185/8266/20-ц, провадження № 61-20229св21.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою та другою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанції не встановив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушив норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розглянув в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що оскільки розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови він може звернутися до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. 255 ч. 1 п. 1, 367, 368, 374 ч.1 п.4, 377 ч. 1, 381-384, 389,390 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди закрити.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Головуючий: Судді: