Справа № 389/1122/24
Провадження № 22-ц/801/392/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Л. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 рокуСправа № 389/1122/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Улибіної-Вельгус Марти Віталіївни

на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Рішення ухвалила суддя Швець Л. В.

Рішення ухвалено об 11:19 год в с-ще Крижопіль Вінницької області

Дата складення повного тексту рішення 18 грудня 2024 року,

Встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 грудня 2019 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження належну їй земельну частку, що знаходиться на території Городківської сільської ради Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області, площею 2,0100 га кадастровим номером :02:002:0935 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповіла йому. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А. В.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Про її смерть він випадково дізнався у березні 2024 року, оскільки ОСОБА_3 останнім часом проживала в АДРЕСА_1 , а через втрату свого телефона та не відновлення всього списку контактів, у нього не було можливості спілкуватися із ОСОБА_3 .

Дізнавшись про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 і що спадкова справа заведена приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Поляковим О. О., він 12 березня 2024 року звернувся до нотаріуса про надання інформації щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нотаріус повідомив про прийняття спадщини протягом шести місяців онукою померлої ОСОБА_1 і повідомив його про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини, тому може звернутися до суду зі позовом про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається у тому числі із з земельної ділянки, яку вона заповіла йому. Даний заповіт не змінений і не скасований.

Він вважає, що пропустив строк з поважних причин, оскільки в кінці 2022 року він втратив телефон, а відновити весь список контактів йому не вдалося, тому і втратив можливість спілкування із ОСОБА_3 , яка проживала в Кіровоградській області, а він весь час проживає і працює у Вінницькій області. Вважає, що родичі спадкодавця не зацікавлені були повідомити його про її смерть. Тому вважає, що у суду є законні і справедливі підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини з поважної причини та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у два місяці.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області, у два місяці після набрання рішенням суду законної сили.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Улибіна-Вельгус Марта Віталіївна просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права та норм процесуального права. Суд першої інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду у цілому ряді постанов, згідно яких саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги постанову від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, де Верховний Суд дійшов висновку, що не спілкування позивача із спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті його батька, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Пропуск строк спадкоємцем для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Також вважає, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки позивач зазначав, що родичі спадкодавця були не зацікавлені у його повідомленні про смерть ОСОБА_3 , натомість про неправомірність дій з боку нотаріуса, чи оскарження таких дій, нічого не вказував. Отже, на підтвердження заявлених вимог позивача, головуючий у справі самостійно вказала, що нотаріусом не вжито заходів для повідомлення всіх спадкоємців про відкриття спадщини.

Суд першої інстанції, витребувавши спадкову справу у нотаріуса, не робив запит про те, чи скерував нотаріус електронний запит для отримання відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру чи ні.

В даній справі доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, позивач до суду не надав, тобто не довів існування об`єктивних та неподоланих перешкод для прийняття ним спадщини у встановлений законом строк, а отже, не довів, що пропуск строку відбувся з поважних причин. А суд першої інстанції помилково переклав обов`язок позивача на нотаріуса, при тому, що позивач зазначав лише про неповідомлення про смерть спадкодавця її родичами, і фактично хотів перекласти цей обов`язок саме на відповідача. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Позивач зазначив про втрату телефона, при цьому не надав жодного цьому підтвердження. Відповідач про це вказувала, натомість суд першої інстанції взяв до уваги дану обставину, вказану позивачем, без будь-якого належного підтвердження такої обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а законне і обґрунтоване рішення суду без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального права та норм процесуального права, та з урахуванням висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Улибіна-Вельгус М. В. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 і його представник адвокат Чудак В. Д. проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просять її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 січня 2023 року Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)(а. с. 110).

Зі змісту заповіту, складеного ОСОБА_3 17 грудня 2019 року вбачається, що вона заповіла належну їй земельну ділянку, що знаходиться на території Городківської сільської ради Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області, площею 2,0100 га, кадастровим номером :02:002:0935, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 219, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А. В. і зареєстрований в реєстрі за № 1271. У заповіті зазначено, що він записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 ; заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 у її присутності о 10 годині 45 хвилин (а. с. 8).

Заповіт на день смерті ОСОБА_3 не змінений та не скасований, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 71235892 від 23 січня 2023 року (а. с. 114).

23 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Полякова О. О. із заявою про прийняття спадщини після смерті її баби ОСОБА_3 , у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 09/23 (а. с. 108-165).

12 березня 2024 року до приватного нотаріуса Полякова О. О. звернувся ОСОБА_2 із усною заявою по питанню прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватний нотаріус Поляков О. О. 15 березня 2024 року надав письмову відповідь № 82/02-14, якою повідомив про відкриття спадкової справи за заявою ОСОБА_1 від 23 січня 2023 року, а також повідомив про те, що він не може прийняти від нього заяву про прийняття спадщини, оскільки на час його звернення термін для прийняття спадщини, встановлений частиною 1 статті 1270 ЦК України, сплив, роз`яснивши при цьому, що у разі наявності поважних причин він може звернутися до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, що дасть можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та оформити свої спадкові права щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 (а. с. 19-21).

В матеріалах спадкової справи № 09/2023 міститься письмова заява ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована нотаріусом 24 червня 2024 року (а. с. 144).

За наслідками розгляду заяви нотаріус 26 червня 2024 року виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, відмовивши ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо земельної ділянки площею 2,01 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Вінницькій області, Тульчинський (колишній Крижопільський) район, територія Городківської сільської ради, кадастровий номер :02:002:0935, яка належала ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 162-164).

Із постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії вбачається, що син спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину не прийняв (а. с.162-164).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із свободи заповіту, як фундаментального принципу спадкового права, а також із встановлених обставин справи, наявності заповіту ОСОБА_3 на користь позивача у справі як спадкоємця визначеного нею її майна, а також наведені позивачем причини, а саме його необізнаність про смерть спадкодавця, які є об`єктивними та істотними труднощами, при тому, що продовжувалася військова агресія рф проти України, що спричинило обмеження у пересуванні громадян, позивач не мав можливості відновити зв`язок із спадкодавцем, так як він не проживав в одному населеному пункті із спадкодавцем, а в різних областях. Також враховано і ту обставину, що нотаріусом у порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не вжито заходів для повідомлення всіх спадкоємців про відкриття спадщини. Встановивши у сукупності такі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що причини, з яких позивачем був пропущений встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , були пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для вчинення позивачем таких дій, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості своєчасно оформити свої спадкові права.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статтей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом всієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадщину виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Статтями 1261-1265 ЦК України регулюються питання спадкування спадкоємцями за законом першої п`ятої черги.

Позивач по справі є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї (ч. 3). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( ч. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, з часу відкриття спадщини.

Стаття 1272 ЦК України встановлює, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, на подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо..

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Такий правовий висновок узгоджується з висновками викладеними у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-1383/18).

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України), що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22).

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави доля встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 причиною пропуску строку, визначеного законом для прийняття спадщини, зазначив те, що в кінці 2022 року він втратив свій телефон, а відновити весь список контактів йому не вдалося, тому і втратив можливість спілкування із ОСОБА_3 , яка проживала в Кіровоградській області, а він весь час проживає і працює у Вінницькій області. Крім того, родичі спадкодавця не повідомили його, тому, що були не зацікавленими в цьому, про смерть ОСОБА_3 , через що він не звернувся із заявою про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний термін.

Як пояснив позивач у судовому засіданні спадкодавець є йому не близькою родичкою, а двоюрідна сестра його батька. Заповідана земельна ділянка, як земельна частка (пай) належала рідній сестрі ОСОБА_3 ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , і після смерті якої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 отримала свідоцтво про право на спадщину, спадковим майном за яким був сертифікат на право на цю земельну частку (пай). Вирішивши деякі фінансові питання в 2019 році тітка зробила розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповіла йому цю земельну ділянку, передавши її фактично йому у власність в 2019 році та передала йому оригінали всіх документів на земельну ділянку, яку він обробляє та сплачує податки. Раніше він спілкувався із ОСОБА_3 , вона в 2019 році приїздила до нього, він возив її кладовище. Після відновлення телефонного зв`язку із ОСОБА_3 , він неодноразово телефонував на її номер телефона, проте на другому кінці відповідала інша жінка, повідомивши, що це уже її телефон. Лише після смерті ОСОБА_3 він дізнався, що її син, який зловживає спиртними напоями, викрав у матері і продав її телефон. Єдиним виходом відновити зв`язок із ОСОБА_3 , це була поїздка до неї за її місцем проживання в Кіровоградську область. Такої можливості він не мав, так як проживає і працює у Вінницькій області та у зв`язку із тим, що із 2022 року у країні оголошено військовий стан, обмежений рух по країні і ведуться бойові дії. Крім цього, земельна ділянка, належна на праві власності в порядку спадкування за законом ОСОБА_3 , на яку вона склала заповіт на його користь, фактично перебувала у його користуванні. Ця земельна ділянка межує із земельною ділянкою, що належить йому на праві власності і він їх використовує та обробляє одноосібно. При сплаті ним земельного податку за належну ОСОБА_3 земельну ділянку, він дізнався, що ОСОБА_3 померла.

Так, судом встановлено, що позивач пропустив шестимісячний строк, визначений статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини після смерті його двоюрідної тітки ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання поважності причин пропуску визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, слід враховувати, що такі причини визнаються поважними індивідуально, у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 та від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду часу від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Верховний Суд у своїх висновках наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти, як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Визначеними ч. 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України ).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Суд першої інстанції в ході розгляді справи дослідив всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо всі наявних у справі докази, надав цим доказам оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного із них, та достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, відобразивши у своєму рішенні результат оцінки доказів, внаслідок чого прийшов до вірного висновку про задоволення позову, виходячи із свободи заповіту, як фундаментального принципу спадкового права, складеного ОСОБА_3 на користь свого родича не першого ступеня спорідненості, яким вона виразила свою волю щодо розпорядження належним їй майном лише земельною ділянкою, раніше отриманою нею у спадщину від своєї сестри, на користь свого двоюрідного племінника позивача у справі.

Зазначені позивачем такі причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а саме втрата позивачем телефонного зв`язку із родичкою, відновити який він не мав можливості, оскільки не проживав в одному населеному пункті із спадкодавцем, а в різних областях, тому він був необізнаний про її смерть, неповідомлення його родичами про смерть ОСОБА_3 , неможливість відновити зв`язок із спадкодавцем через військову агресію рф проти України та обмеженням руху по країні, суд визнав поважними, що були пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для вчинення позивачем таких дій, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості своєчасно оформити свої спадкові права. При цьому позивач як і за життя ОСОБА_3 так і після відкриття спадщини, продовжував користуватися належною спадкодавцю земельною ділянкою, обробляти її, сплачувати податки.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на встановлені по справі обставини, наведені норми матеріального і процесуального закону, судову практику, у тому числі і Європейського суду з прав людини та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оцінивши за правилами статті 89 ЦПК України всі докази по справі як кожен окремо, так і достатність і взаємний їх зв`язок у сукупності, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, визначених статтею 3 ЦК України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що зазначена позивачем причина пропуску строку може бути визнана поважною, у зв`язку з чим обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення йому додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, тому законним є рішення суду першої інстанції про задоволення позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника відповідача до задоволення не підлягає, оскільки її доводи є безпідставними та спростовуються цією постановою суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Улибіної-Вельгус Марти Віталіївни залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М. В. Матківська
Судді:В. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повне судове рішення складено 14 лютого 2025 року