Справа № 569/1084/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2025 року заявник звернувся до суду з вище вказаною заявою та просив встановити факт смерті - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Київ, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації в м.Краснодар Краснодарського краю.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ОСОБА_2 виїхав з метою лікування та відвідати родичів на територію російської федерації, однак у зв`язку з початком війни та погіршенням стану здоров`я не зміг повернутись на територію України. Він був чоловіком його рідної сестри та за життя склав на його ім`я заповіт.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, яку він має намір прийняти, звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті останнього, однак він позбавлений можливості це зробити у зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , оскільки останній помер на території російської федерації та отримати свідоцтво про його смерть неможливо, через те, що факт його смерті відбувся на території російської федерації, яка є територією країни-агресора, а медичний документ, на підтвердження факту смерті матері видано органом, що розташований на території російської федерації.

В судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Геніческим районним відділом записів актів громадянського стану управління РАГС Херсонської області від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Київ, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Краснодар Краснодарського краю російської федерації.

З оглянутої в судовому засіданні відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 5189/34.12-06-21 від 10.12.2024 року вбачається, що Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області було відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я, рішення суду про встановлення факту смерті або оголошення особи померлою.

З матеріалів справи також вбачється, що за життя ОСОБА_2 склав заповіт від 30.04.2021 року, яким все належне йому майно заповів ОСОБА_1 .

Так, з моменту повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України - 24.02.2022 року, органи України, які уповноважені проводити державну реєстрацію смерті громадян України на території російської федерації, не функціонують. Отже, державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 компетентними органами України не проведено, запис про смерть в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення повісток, листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку з припиненням його роботи на території України. Судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняється судовим імунітетом.

До таких висновків на основі аналізу норм права та фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 року у справі № 428/11673/19, а також Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17.

Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України, окупації частини території України, є загальновідомими, закріпленими на державному рівні на підставі нормативно-правових актів, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої статті 82 ЦПК України.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

01.12.2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», яким з 29.12.2022 року зупинено дію Конвенції та Протоколу до неї у відносинах Російською Федерацією та Республікою Білорусь.

З дати зупинення дії Мінської конвенції не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації та республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Приписами п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на те, що ОСОБА_2 помер на території російської федерації, що підтверджується наданими доказами, дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвані та отримати оригінал свідоцтва про смерть і надати йому необхідної юридичної сили на території України не представляється можливими, а встановлення даного факту необхідне для подальшої реалізації заявником, як спадкоємцем, своїх майнових та соціальних прав.

На підставі вище викладеного та керуючись Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273,315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м.Київ, ІПН: НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації в м.Краснодар Краснодарського краю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Рівненського апеляційного суду.

Суддя Н.Г.Кучина