Дата документу 12.02.2025 Справа № 334/4782/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4782/24 Головуючий у 1-й інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/807/250/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» про розірвання договору та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» про розірвання договору та стягнення коштів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 19 січня 2022 року, між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» (далі по тексту ТОВ «ПЛК Груп») укладено Договір про надання послуг з підбору та доставки автомобілю № 627Д190122. Відповідно до умов Договору його сторони підписали Додаток № 1 до цього Лист-замовлення, у якому позивач виклав свої вимоги до автомобілю, що має бути підібраний за цим Договором та доставлений йому.

Так, відповідно до Листа замовлення Додаток № 1 до договору про надання послуг з підбору, оформлення та доставки автомобіля № 627Д190122 ОСОБА_1 , як Замовник, замовив автомобіль, вартість автомобіля за цим договором встановлено в доларах по курсу НБУ і орієнтовно складає (включає стандартні послуги, які містяться в п.3): 10 600 доларів США, що відповідає сумі 301 147 грн за офіційним курсом НБ України, встановленим на дату підписання договору.

Сума задатку за цим Договором встановлено в доларах і складає: 1000 доларів США, що відповідає 28 410 грн за офіційним курсом НБ України, встановленим на дату підписання договору, яку позивач сплатив відповідачу 20 січня 2022 року.

З метою виконання покладених на себе зобов`язань після підписання Договору ОСОБА_1 , як Замовник, 24 січня 2022 року сплатив ТОВ «ПЛК Груп» 9 600 доларів США за умовами 5.1 та 5.2 Договору.

Відповідно до інформації від Виконавця, яка відображається в Особистому кабінеті, останнім придбано автомобіль «Hyundai Sonata» 2014 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , лот№ СА20136388АС20211 (надалі - «Автомобіль») на аукціоні в Кореї. Зазначений Автомобіль повинен був прибути до порту у лютому місяці 2022 року, проте починаючи з 23 лютого 2022 року жодної інформації щодо доставки Автомобіля від Виконавця не надходило. Лише 14 березня 2022 року після неодноразових нагадувань та звернень до Виконавця про статус Автомобіля, з невідомих причин останній повідомив про повернення Автомобіля до Кореї та необхідність оплати такого повернення у розмірі 1 000 доларів США. Проте жодного рахунку так і не було виставлено, як і не було повідомлено юридичні підстави повернення Автомобіля та підтверджуючі документи необхідності його повернення, вартості послуг, як і підтверджуючих документів купівлі Автомобіля, окрім інформації, яка відображається в Особистому кабінеті на сайті Відповідача щодо марки автомобіля, vin-коду та номеру лоту.

Відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, а в подальшому надіслав лист про те, що з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан і Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). У зв`язку із цим відповідач вказує про неможливість виконувати раніше взяті на себе договірні зобов`язання. Проведення переговорів за електронною поштою та в телефонному режимі результатів не дало. Лист Торгово-промислової палата України не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання та не може бути належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин, а крім того форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний характер.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір про надання послуг із підбору та доставки автомобіля №627Д190122 від 19 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «ПЛК Груп» та ОСОБА_1 .. Стягнути з ТОВ «ПЛК Груп» (Ідентифікаційний код: 42544771) грошові кошти у розмірі 10 600 доларів США, що еквівалентно 425 329,24 грн, за офіційним курсом НБУ (40,1254), на користь ОСОБА_1 ..

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року позов задоволено.

Розірвано договір про надання послуг із підбору та доставки автомобіля №627Д190122 від 19 січня 2022 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 600 доларів США, що становить еквівалент 425 329 гривень 24 копійки.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» на користь держави судовий збір у розмірі 5 464 гривень 49 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що частина друга статті 651 ЦК України визначає підставу для розірвання та зміни договору за рішенням суду, а саме істотне порушення договору другою стороною, інші випадки підстав для розірвання договору мають бути встановлені договором або законом. Істотність порушення договору є загальною підставою, яка може бути встановлена лише шляхом оцінки «істотності» у порушення договору. У разі існування загальної підстави у вигляді «істотності порушення договору» суб`єктом оцінки, відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті, має лише суд. Відповідно визначається, що договір, у разі істотності його порушення, може бути розірвано лише за рішенням суду. Істотність порушення договору мають визначатися судом за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Отже, істотним є таке порушення стороною договору,коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд не врахував, що посилання ОСОБА_1 на істотне порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, не підтверджені належними та допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, спілкування ОСОБА_1 з представником відповідача надалі, після укладення Договору, відбувалося через електронні засоби, а саме через месенджер VIBER, що передбачено п. 4.4. Договору. Надана переписка між сторонами, яка ними не оспорюється, свідчить про те, що придбаний Позивачем автомобіль не був доставлений в Україну з причин початку 24 лютого 2022 року повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та запровадженням в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим порт доставки автомобіля було закрито, тому автомобіль не було доставлено з причин, що не залежали від Відповідача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Буряк О.Г. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяв на себе певний комплекс зобов`язань, у тому числі, придбання, доставлення, митного оформлення автомобіля для позивача та доставити його в Україну. Виходячи із суті, укладеного між сторонами договору, назване є істотною частиною умов договору. Відповідач не виконав цього свого обов`язку, тобто істотних умов договору, а позивачем не досягнуті цілі договору щодо придбання автомобіля і він позбавлений того, що розраховував при його укладенні. Відтак, твердження позивача про те, що відповідачем вчинене істотне порушення умов договору, що, в свою чергу, є підставою для його розірвання знайшли своє підтвердження. Відповідно до ст. 653 ЦК України внаслідок розірвання договору між сторонами, правомірні є вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 10 600 доларів США.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 19 січня 2022 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» укладено Договір про надання послуг з підбору та доставки автомобілю № 627Д190122 (а.с.11-17).

Відповідно до умов Договору його сторони підписали Додаток № 1 до цього Лист-замовлення, у якому Позивач виклав свої вимоги по автомобілю, що має бути підібраний за цим Договором та доставлений йому.

Зав умовами названого договору ТОВ «ПЛК Груп» зобов`язалось забезпечити надання комплексу послуг з підбору, оформленню (в тому числі митному) та доставки автомобілю в пункт призначення, зазначений в Листі-замовлені, і видати його, а також супутні документи ОСОБА_1 ..

Згідно з пунктами 5.1., 5.2. Договору під час заповнення листа-замовлення Замовник видає Виконавцю завдаток в розрахунок платежів за комплекс послуг на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Розмір завдатку становить 400,00 дол. США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом на день розрахунку. В разі якщо ставка на аукціоні становитиме більше, ніж 4 000,00 дол. США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України на день розрахунку, то завдаток складає 10 % від вартості максимальної ставки на аукціоні.

Відповідно до листа-замовлення, що є додатком N 1 до Договору про надання послуг підбору, оформлення та доставки автомобіля N 627Д190122, ОСОБА_1 замовив автомобіль марки «Hyundai»; роки випуску: 2014, тип кузова: седан; колір: серебряний; модель: Sonata; вид палива: пропан - бутан, об`єм двигуна: 2000; коробка передач: автомат; вартість автомобіля за цим договором встановлено в доларах по курсу Національного банку України і орієнтовно складає (включає стандартні послуги, які містяться в п. 3) до 10 600,00 дол. США, що відповідає сумі 301 147,00 грн за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на дату підписання договору.

Комплекс послуг включає оформлення в країні продажу, митне оформлення на кордоні, митне оформлення на митниці призначення, державну реєстрацію.

Сторони узгодили, що до комплексу послуг включено доставку автомобіля до України по окремим тарифам, вартість якої буде входити в кінцеву вартість автомобіля за цим договором.

Вартість комплексу послуг за Договором встановлено в доларах і складає 500 доларів США, що відповідає 14 205,00 грн за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на дату підписання договору. Сума завдатку за цим Договором встановлено в доларах і складає 1000,00 дол. США, що відповідає 28 410,00 грн за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на дату підписання договору.

Відповідно до п. 3.2.3. Договору виконавець має право на будь-які зміни тривалості та інших параметрів послуг, що входять до складу комплексу послуг за погодженням з замовником. В разі, якщо це пов`язано з необхідністю гарантування якості виконання послуг замовника, Виконавець має право в односторонньому порядку змінювати тривалість, маршрут доставки.

Пунктом 5.10. Договору передбачено, що у разі зміни вартості автомобіля та супутніх послуг Виконавець погоджує цю зміну із Замовником. Замовник повинен здійснити доплату вартості за замолений автомобіль та супутні послуги в касу Виконавця протягом 1-го банківського дня після узгодження нової ціни за замовлений автомобіль та супутні послуги.

В ході виконання Договору зміни відповідно до п. 4.5. Договору узгоджуються, серед іншого, засобами електронного зв`язку обома сторонами.

Пунктом 6.1 Договору передбачено право замовника відмовитись від виконання даного Договору. Заява про відмову замовника від надання послуг в письмовій формі приймається виконавцем до виконання з дня отримання такої заяви.

Відповідно до п. 9.2 Договору він може бути розірваний достроково з ініціативи однієї із сторін, але не раніше дати проведення усіх взаєморозрахунків.

Згідно з пунктами 8.1., 8.2., 8.3. Договору сторони звільняються від майнової відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених Договором, при виникненні форс-мажорних обставин, а саме: повінь, землетрус, цунамі, епідемії й інші стихійні явища природи, що віднесені в даній місцевості до розряду стихійних; лісові пожежі, вибухи, страйк, саботаж; локаут, оголошена чи неоголошена війна, революція, масові безладдя, терористичні акти, аварії, інші непередбачені ситуації, що безпосередньо вплинули на виконання умов даного Договору; несприятливі погодні умови, що не є стихійними явищами, але які призводять до неможливості надання послуг в повному обсязі та належної якості, прийняття державними органами нормативних актів, що призвели до неможливості належного виконання сторонами зобов`язань, які вони взяли на себе відповідно до умов даного Договору.

З метою виконання покладених на себе зобов`язань після підписання Договору, ОСОБА_1 сплатив ТОВ «ПЛК Груп» загалом 10654 доларів США (10 600+54=10654), згідно з умовами 5.1 та 5.2 Договору, що підтверджується відповідним рахунком, відображеному в особистому кабінеті (а.с.21-22).

Відповідно до Акту приймання-передачі грошових коштів від 23 вересня 2022 року, ОСОБА_1 (замовник) передав ТОВ «ПЛК Груп» (виконавець) грошові кошти у розмірі 273 120 грн. Замовник підтверджує, що не має до виконавця жодних претензій з питань передачі грошових коштів (а.с.20).

20 січня 2022 року виконавцем створено особистий кабінет за веб-адресою: «http://members.plc.auction» для перегляду статусу автомобіля та оплати послуг за цим договором.

Відповідно до інформації від виконавця, яка відображена в особистому кабінеті, останнім придбано автомобіль «Hyundai Sonata» 2014 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , лот №СА20136388АС20211 на аукціоні в Кореї (а.с.23-28).

Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року N 2024/02.0-7.1 на підставі статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

За повідомленням ДП "АМПУ" (Адміністрація морських портів України), і така обставина є загальновідомою, станом на 08:00 26 лютого 2022 року: вхід/вихід до портів Скадовськ, Херсон, Миколаїв, Ольвія, Одеса, Чорноморськ, Південний, Б-Дністровськ, Ізмаїл, Рені, Усть - Дунайськ було закрито.

В подальшому відповідач повідомив в мессенджері Viber про наявність загального листа ТПП України від 28 лютого 2022 року про засвідчення форс-мажорних обставин, яким, начебто обґрунтував повернення авто до Кореї та неможливість виконання умов договору і від позивача вимагалося сплатити ще вартість доставки (повернення) автомобіля в Корею. 23 серпня 2022 року відповідач зазначив, що авто буде продано в Кореї, а гроші будуть повернуті (а.с.28-34).

В ході виконання Договору зміни відповідно до п. 4.5. Договору узгоджуються, серед іншого, засобами електронного зв`язку обома сторонами.

Відповідачем 07.03.2022 отримано лист-повідомлення від морського перевізника резидента Республіки Корея «CIG SHIPPING» щодо неможливості розвантаження у порту м. Чорноморська та повернення транспортних засобів до Республіки Корея, а 14.03.2022 представник позивача у месенджері «Viber» запропонував відповідачеві декілька варіантів дій щодо автомобіля, а саме: сплатити рахунок за доставку автомобілю в Республіку Корею, сплатити виставлений рахунок за доставку автомобілю на територію України, що буде виставлений додатково; надати згоду на реалізацію автомобілю у Республіці Корея та отримати залишок грошових коштів, після його реалізації. Інших варіантів у переписці наданій позивачем немає.

Після цього відповідач запропонував позивачу врегулювати відносини за Договором шляхом реалізації одного з таких варіантів: 1) ОСОБА_1 доплачує ТОВ «ПЛК Груп», окрім вже сплачених раніше коштів, додаткові витрати на доставку придбаного для нього автомобіля; 2) надає згоду на реалізацію автомобіля у Республіці Корея і сума виручених коштів з відрахуванням фактичних витрат повертається ОСОБА_1 ; 3) якщо не вчиняти ніяких дій - авто буде виставлене на продаж з метою покриття витрат на його транспортування і зберігання, а грошові кошти повернуті не будуть.

Матеріали справи не містять жодного правовстановлюючого документу чи іншого документального підтвердження оформлення автомобілю «Hyundai Sonata» 2014 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , лот№ СА20136388АС20211, на ім`я позивача.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа N 582/18/21 (провадження N 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі N 761/42030/21 (провадження N 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі N 607/20787/19 (провадження N 61-11625сво22)).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (див. пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17)).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (стаття 651 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 ЦК України).

За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (див. пункти 78, 82 - 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі N 363/1834/17 (провадження N 14-53цс21)).

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (див. пункти 116 - 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі N 910/2861/18 (провадженняN 12-140гс19)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 січня 2022 року у справі N 904/3886/21, вказано, що "ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності; - форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом; - наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката".

За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі N 757/58385/16-ц (провадженняN 61-17601свп18)).

Апеляційний суд зауважує, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі N 686/16312/22 (провадження N 61-11710св23)).

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.

У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі N 753/11000/14-ц (провадження N 61-11сво17)).

Тлумачення статті 6 ЦК України свідчить, що сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непонайменованими, оскільки не визначені в актах законодавствах. Свої відносини в непонайменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі N 761/11589/16-ц (провадження N 61-194св17)).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі N 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18)).

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі N 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі N 537/4259/15-ц (провадження N 61-592св20) зазначено, що "відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України".

Установлені судом обставини та тлумачення змісту договору про надання послуг з підбору та доставки автомобіля N 627Д190122 від 19 січня 2022 року дозволяють зробити висновок про те, що між сторонами вчинено непонайменований договір.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Тлумачення положень статті 527 ЦК України свідчить, що кредитору дозволяється не приймати самостійно виконання зобов`язання у разі його переадресування, під яким розуміється уповноваження кредитором іншої особи на прийняття виконання від боржника, якщо така можливість передбачена договором, актом цивільного законодавства або ж випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Уповноважена кредитором особа приймає виконання (тобто вчиняє фактичні дії, зокрема щодо прийняття майна) без заміни кредитора, і всі правові наслідки настають для кредитора. Під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обов`язку боржником або іншою особою. Такі повноваження можуть бути визначені, зокрема: у договорі між кредитором уповноваженою особою; у договорі між боржником та кредитором; кредитором у виданій ним довіреності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі N 757/46709/16-ц (провадження N 61-8253св18)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 у червні 2024 року звернувся до суду з цим позовом до ТОВ "ПЛК Груп" про розірвання Договору та стягнення коштів, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо доставки замовленого та попередньо оплаченого автомобіля.

Суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 заявив вимогу про розірвання Договору у зв`язку з його істотним порушенням другою стороною на підставі частини другої статті 651 ЦК України. При цьому, суд врахував, що істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Сторони не визначили в Договорі вплив існування форс-мажору на строках виконання зобов`язання. Відповідач не виконав Договір від 19 січня 2022 року, цілі Договору щодо придбання автомобіля марки «Hyundai Sonata» вартістю 10600 доларів США (яка включає стандартні послуги, передбачені Договором) позивачем не досягнуті і він позбавлений того, на що розраховував при його укладенні.

За таких обставин суд зробив правильний висновок про наявність істотного порушення ТОВ "ПЛК Груп" умов Договору, відповідно, і підстав для його розірвання.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 482/832/22, провадження № 61-9041 св23.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов вірного висновку про правомірність вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошових кошті у сумі 10600, 00 доларів США, оскільки матеріалами справи підтверджено, та не заперечується відповідачем, що на виконання умов договору позивач сплатив відповідачу 20 січня 2022 року та 24 січня 2022 року загальну суму 10600, 00 доларів США.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на постанову Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 405/2770/17-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 204/7352/17, необхідно зазначити, що фактичні обставини справи не є подібними, яка на разі розглядається, а висновки Верховного Суду зводяться до недоведеності позивачем несправедливих умов угоди, щодо надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів та стосується саме фінансових послуг, введення його в оману відповідачем та застосування ним нечесної підприємницької практики, що не стосується фактичних обставин цієї справи.

Посилання апеляційної скарги на форс-мажорні обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не довів, в чому саме їх вплив. Такі обставини засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті Торгово-промислової палати України 28 лютого 2022 року розміщено загальний офіційний лист, в якому зазначено, що його видано на підставі статтей 14, 134-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та статуту ТПП України. Зазначений лист є загальним офіційним документом там не містить ілентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже, лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні».

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Щодо витрат на правову допомогу

Згідно із частиною першою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено четвертою та п`ятою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що представник «ПЛК ГРУП» Макаров В.О. в суді першої та апеляційної інстанцій заперечував проти заявленого представником ОСОБА_1 , адвокатом Буряк О.Г. розміру витрат на правничу допомогу.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг у категорії справи відносно якої усталена судова практика, колегія суддів приходить до висновку, що час витрачений адвокатом на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанцій є надто завищеним, а отже стягненню підлягають витрати на правову професійну допомогу за представництво інтересів в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000, 00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 13 лютого 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.