Сарненський районний суд
________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 572/4488/24
Провадження № 2/572/180/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року Сарненський районний суд Рівненської області

Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - МОРОЗ Ю.М.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарни в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу №572/4488/24 за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить провести поділ житлового будинку, загальною площею 76,1 кв.м., розташований за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 254), як спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

В обгрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що 31 січня 1996 року між сторонами по справі був зареєстрованй шлюб, про що Любиковицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області складено актовий запис №2. На даний час шлюб не розірвано.

Під час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі, набуто право власності на житловий будинок, загальною площею 76,1 кв.м., розташований за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 254), право власності на який зареєстровано за відповідачем, як титульним власником, 26 липня 2017 року державним реєстратором КП «Реєстраційний центр» Городищенської сільської ради Рівненської області.

Підставою для внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу).

Позивач вказує, що відповідач заперечує статус вказаного у позові будинковолодіння, як спільного майна подружжя, в зв?язку із чим він зняв позивача з реєстрації за місцем проживання по АДРЕСА_1 , однак, право спільної власності щодо майна, набутого в шлюбі, презюмується, оскільки у законодавстві діє презумпція виникнення права спільної власності на майно, яке набуто під час шлюбу.

В даному випадку факт визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя потребує доведення.

З огляду на наведене, між подружжям існує спір стосовно права на будинковолодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 , що і стало підставою для звернення із цим позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги.

Відповідач та представник відповідача вважають позовні вимоги безпідставними.

Представник позивача пояснила, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 1996 рку. За цей час вони набули житловий будинок по АДРЕСА_1 , на яке право власності зареєстровано у 2017 році як на новостворене майно.

Представник позивача ввжає, що пояснення відповідача стосовно належності спірного будинка його матері, не заслуговують на увагу, так як доказів переходу права власності та підстав для цього, стороною суду не надано.

Також, представник позивача просить врахувати, що з моменту набуття права власності спірний будинок суттєво збільшився у площі, що свідчить про те, що у цьому житлі після його придбання сторонами по справі, здійснювалась реконструкція.

Представник зазначає, що відповідач заперечує презумпцію спільного майна подружжя щодо спірного будинковолодіння, однак, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, суду не надав.

Позивач підтримала пояснення свого представника, додавши, що реконструкція будинку відбувалась виключно за її кошти, які вона отримувала в борг за рахунок банківського кредиту.

Представник відповідача обгрунтовував заперечення щодо заявлених позовних вимог наступним.

Сторона не заперечує, що озивач та відповідач дійсно перебувають у шлюбі, зареєстрованому у 1996 році, під час якого перешли проживати у спірний будинок, однак, вказане житло належало матері відповідача, через що не набувалось подружжям за спільні кошти, через що таке майно не може відноситись до спільної сумісної власності подружжя.

Зі слів представника відповідача сторона не заперечує факт реконструкції вказаного вище будинку, а відтак, вважає, що позивач може ставити питання про визнання за нею права власнсоті на відповідну частину будинку.

Відповідачем суду поданий відзив на позов, до якого надані письмові докази на підтвердження викладених стороною заперечень.

Відзив із додатками долучені судом до матеріалів справи.

Інших клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з урахуванням позиції сторін, суд дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу нерухомого майна, придбаного під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК та ЦК України.

Відповідно до змісту позовної заяви сторони по справі перебувають у шлюбі.

Вказані обставини доводяться копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 31 січня 1996 року, відповідно до якого цього ж числа Любиковицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , про що складено актовий запис №2.

Шлюб між сторонами по справі не розірвано.

Отже, судом достовірно встановлено, що сторони по справі перебувають між собою у шлюбі з 31 січня 1996 року по даний час.

Надана суду позивачем копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформована станом на 23 вересня 2024 року, доводить, що ОСОБА_3 є власником будинковолодіння (складається з житлового будинку загальною площею 76,1 кв.м. та господарських будівель), право на еке зареєстровано 26 липня 2017 року розмір частки ціла. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу).

Копія Виписки з погосподарської книги с.Любиковичі №1562 від 17 липня 2017 року, доводить, що згідно по господарської книги №4, особовий рахунок НОМЕР_2 , будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, надані суду позивачем докази доводять, що будинковолодіння, що є предметом позову, набуто відповідачем під час перебування у шлюбі із позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у Сімейному кодексі України.

Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, при чому частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Таким чином, суд вважає, що вказаний позивачем у позові житловий будинок, дійсно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий під час перебування сторонами по справі у зареєстрованому шлюбі, а доказів того, що це майно було набуто виключно за особисті кошти відповідача, останнім суду не надано.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, за яких спірне майно належало б одному із подружжя, відповідно до ст.57 СК України, а тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідач вказані вище обставини заперечував, вказуючи, що будинок по АДРЕСА_1 , є власністю його матері.

На доведення заперечень відповідачем надано суду копії матеріалів по господарського обліку за адресою : АДРЕСА_1 , відповідно до яких з 1996 року по 2020 роки особовий рахунок № НОМЕР_2 за цією ж адресою, рахувався за ОСОБА_8 .

Однак, відповідачем не надано доказів за яких обставин саме він набув право валснсоті на вказане майно, криім цього, по господарський облік суду надано з 1974 року, в той час як спірний будинок, згідно із дослідженою судом технічною документацією, 1991 року забулови, в подальшому значно збільшився за площею.

Наведена вище Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформована станом на 23 вересня 2024 року - доводить, що реєстрація за відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомості, відбувалась як первинна реєстрація. Інформація про перехід права власності до ОСОБА_3 від його матері на підставі будь-яких правочинів, у вказаному вище документі відсутня.

Отже, оскільки відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом - позивачем надані докази, які підтверджують факт реєстрації шлюбу між сторонами по справі, під час якого відповідачем набуто право власності на нерухоме майно, а доказів того, що майно належить одному із подружжя ( як набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто і т.і.), відповідачем не надано, а тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи відсутність клопотань про поділ майна в натурі суд вважає за можливе визначити частки сторін по справі у цьому майні, які становлять 50% кожного із подружжя.

На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.70, 71 СК України, ст.ст.15, 16, 355, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про поділ майна подружжя задоволити повністю.

Провести поділ житлового будинку, загальною площею 76,1 кв.м., розташований за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 254), між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: