У х в а л а

14 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 679/659/21

Провадження № 61-1004ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до скаржника за участю Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та

в с т а н о в и в :

1. У травні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя позивачки та скаржника: (1) автомобіль Nissan Qashqai 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (далі - автомобіль); (2) квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира); (3) земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:001:0125; (4) земельну ділянку площею 0,1377 га з кадастровим номером :01:001:0126 (далі разом - земельні ділянки);

- у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачкою право власності на 1/2 частини автомобіля, квартири та земельних ділянок.

2. 13 листопада 2023 року Нетішинський міський суд Хмельницької області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: визнав спільною сумісною власністю позивачки та скаржника квартиру та земельні ділянки; у порядку поділу спільного майна подружжя визнав за позивачкою по 1/2 частині зазначеного майна; відмовив у задоволенні інших вимог.

3. 18 листопада 2024 року Хмельницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою: скасував рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимог про визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0125 і в частині відмови у задоволенні вимоги про поділ автомобіля; ухвалив у цих частинах нове рішення - про відмову в задоволенні вимог про визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0125, а також визнав за скаржником та позивачкою ідеальні частки у праві власності на автомобіль.

4. 12 грудня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивачки на постанову апеляційного суду. Вважав, що оскаржене судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не підлягає касаційному оскарженню.

5. 25 грудня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.

6. 15 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржнику.

7. 17 січня 2025 року скаржник знову звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив: (1) скасувати постанову апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про поділ автомобіля й ухвалення у цій частині нового рішення про визнання за скаржником і позивачкою ідеальних часток у праві власності на автомобіль; (2) залишити в силі у вказаній частині рішення суду першої інстанції.

8. До касаційної скарги скаржник додав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Мотивував тим, що 17 січня 2025 року ознайомився із ухвалою від 15 січня 2025 року про повернення касаційної скарги, до якої з 16 січня 2025 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечений загальний доступ.

9. 18 листопада 2024 року апеляційний суд проголосив вступну та резолютивну частини постанови, повний текст якої склав 25 листопада 2024 року. Оскільки скаржник уперше вчасно подав касаційну скаргу на оскаржену постанову та не зволікав з її повторним поданням після повернення Верховним Судом, пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.

10. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

10.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

10.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

10.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

10.4. Згідно з ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2024 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивачки ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

10.5. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

10.6. З огляду на це, оскільки Верховний Суд в ухвалі від 12 грудня 2024 року за касаційною скаргою позивачки встановив, що ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і відмовив у відкритті касаційного провадження, то немає підстав для іншого судового рішення за касаційною скаргою скаржника.

10.7. Скаржник зазначив, що у разі відмови у відкритті касаційного провадження він буде позбавлений спростувати у справах № 567/1248/22 і № 679/1474/23 обставину, встановлену апеляційним судом у справі № 679/659/21. Обґрунтував так: (1) апеляційний суд в оскарженій постанові зазначив, що не вважає кошти отримані скаржником як повернення боргу за договором позики, який він уклав до шлюбу з позивачкою, особистою приватною власністю скаржника, чим позбавив останнього можливості доводити, що за ці кошти він частково збудував будинок, який є предметом спору про поділ майна подружжя у справі № 567/1248/22; (2) апеляційний суд позбавив скаржника можливості довести у справі № 679/1474/23 про поділ майна подружжя, предметом спору в якій є кошти, які були на рахунках скаржника, факт належності частини з цих коштів, отриманих у 2013 році як повернення вказаного боргу.

10.8. Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що апеляційний суд вказав, що скаржник не довів факт набуття автомобіля виключно за його особисті кошти, зокрема за ті, які отримав як повернення боргу за договором позики, укладеним до шлюбу з позивачкою. З тієї аргументації, яку навів скаржник у касаційній скарзі, не можна виснувати, що він обґрунтував позбавлення його можливості спростувати під час розгляду справ № 567/1248/22 і № 679/1474/23 ті обставини, які скаржник вважає встановленими в оскарженій постанові (те, за які кошти він частково збудував будинок; знаходження на банківських рахунках частини коштів, які йому повернули як борг за договором позики). Крім того, з огляду на припис частини першої статті 400 ЦПК УкраїниВерховний Суд не має повноважень переоцінювати сукупність доказів, оцінених апеляційним судом для доведення певного факту.

10.9. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

11. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

11.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

11.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

11.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

11.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

11.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

11.6. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя.

3. Копію ухвали та доданих до касаційної скарги матеріалів надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко