ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/29/25
Єдиний унікальний номер справи: 766/2581/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л. В.,

Пузанової Л. В.,

секретар Андреєва В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Саплєвої Олени Василівни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2024 року у складі головуючого судді Шестакової Я.В.,

встановив:

11 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 30000.00грн, щомісячного на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що дитина проживає разом з нею, а відповідач з червня 2021 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказувала, що батько дитини, будучи здоровим та працездатним, має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 30000.00грн щомісячно оскільки має постійний дохід у розмірі 241600.00грн на місяць, інших осіб на утриманні немає, володіє нерухомим майном та транспортним засобом.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 11 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 жовтня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Карнауха В.В. про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2024 року у цій справі скасовано. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2024 року, з урахуванням ухвали від 22 листопада 2024 року про виправлення описки в описовій частині рішення, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат та допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, не має постійної роботи, проте несе відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, враховуючи також те, що відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме у розмірі частки від всіх видів його доходу щомісячно, крім того беручи до уваги те, що позивачем не обґрунтовано саме такий розмір аліментів, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог щодо розміру аліментів на утримання дитини та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки у розмірі частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає положенням закону.

05 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Саплєва О.В. подала (здала на пошту) апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставою апеляційного оскарження рішення суду представник відповідача зазначила неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд, вийшов за межі позовних вимог, визначивши з власної ініціативи спосіб стягнення аліментів у частці від доходу, без урахування заявлених вимог про стягнення аліментів у твердій грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів.

Також вказувала на те, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення дитині гармонійного розвитку. Відповідачем, який мав постійний дохід, що перевищував прожитковий мінімум та мав можливості заощаджувати, не доведено, що він не неспроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 30000.00грн, саме який на думку позивачки є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів судом не враховані копії квитанцій наданих позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на утримання дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Карнаух В.В., діючи від імені ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вказуючи, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивачка, адвокат Саплєва О.В., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі. Просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20 січня 2025 року представник ОСОБА_2 , адвокат Карнаух В.В. подав заяву про розгляд справу у відсутність відповідача та його представника, вказавши , що апеляційну скаргу не визнають з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 02 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні.

Встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , та знаходиться на її утриманні, а відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає, що не заперечувалось учасниками справи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції, відповідно до вимог статті до статті 180 СК України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дочки.

Разом з тим статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними(частина перша). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( частина друга). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя).

Отже законодавець надав право вибору способу стягнення аліментів лише тому з батьків, разом з яким проживає дитина.

Проте суд першої інстанції, визначаючи спосіб виконання відповідачем обов`язку утримувати неповнолітню дитину на зазначені вимоги закону уваги не звернув, та незважаючи на позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі стягнув аліменти на утримання дитини у частці від доходу її батька, порушивши право матері з якою проживає дитина, на вибір способу стягнення аліментів. Вказане є підставою, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

Оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачкою обраний спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій суді, і вказані вимоги нею не змінювалися у встановленому законом порядку, розмір аліментів має визначатися саме в твердій грошовій сумі. Визнання відповідачем позовних вимог у частці від його доходу не має правового значення, оскільки, як зазначалось вище, вибір способу стягнення аліментів статтею 181 СК України наданий лише тому з батьків, разом з яким проживає дитина, а не платнику аліментів.

Згідно статті 27 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Згідно з нормами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частинами першою, другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Обґрунтовуючи бажаний розмір аліментів позивач, як і у позовній заяві так і в апеляційній скарзі вказувала, що на її думку саме такий розмір (30000.00грн щомісячно) є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дочки, проте належних та допустимих доказів на підтвердження цих вимог не надала.

Матеріали справи не місять будь-яких відомостей щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини.

Додані позивачем до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення копії договору оренди житла та квитанції щодо сплати комунальних послуг підтверджують лише понесені позивачем витрати на оренду та утримання житла на сім`ю у складі трьох осіб, та з яких неможливо з`ясувати чи залежить їх розмір від проживання разом з матір`ю неповнолітньої дочки, і якщо залежить то в якому саме розмірі.

Витрати понесені позивачем по оплаті занять неповнолітньої ОСОБА_4 хореографією, на підтвердження яких позивачем надані квитанції, за своєю суттю є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, та можуть бути стягнуті відповідно до статті 185 СК України за окремим позовом того з батьків з ким проживає дитина.

Інші квитанції щодо оплати вартості книг, канцтоварів, одягу, взуття є знеособленими та не містять в собі відомостей що вказані товари придбавалися саме на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 .

Крім того, навіть і за наявності б такого підтвердження, понесені позивачем витрати не свідчать, що лише вказаний позивачем розмір аліментів може забезпечити дитині гармоній розвиток, оскільки середня сума витрат на місяць набагато менша ніж бажаний позивачем розмір аліментів.

Також матеріали справи не містять доказів, що відповідач має достатній дохід для сплати аліментів у бажаному позивачем розмірі.

Так, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 27 січня 2022 року, тобто ще до звернення позивачки до суду з цим позовом, звільнений із судна «Dedalos» балкет, Валетта, судновласник Cape Seaways S.A., що підтверджується доданими до матеріалів справи книжкою моряка №03363/2019/24 і з цього часу на суднах не працював.

Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форма ОК-5, ОСОБА_2 в останнє визначена сума заробітку для нарахування пенсії у грудні 2000 року в розмірі 88.00грн.

Вказаний документ не є належним та допустим доказом на підтвердження матеріального становища відповідача, оскільки довідка форми ОК-не є документом, із якого можливо встановити всю суму доходу позивача. Зазначеним документом лише визначається сума заробітку для нарахування пенсії. Відсутність на час виникнення спору про стягнення аліментів відомостей про суми заробітної плати для нарахування пенсії не свідчить про можливість отримання відповідачем інших доходів. Документом, який відображає всю суму доходу позивача може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, проте такий документ суду відповідачем не надавався.

Разом з тим сукупність досліджених судом доказів не підтверджує факту наявності у відповідача достатнього доходу для сплати аліментів у розмірі 30000.00грн щомісячно.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір`ю та перебуває на повному її утриманні, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, враховуючи відсутність відомостей в матеріалах справи щодо стану здоров`я дитини, про матеріальний стан відповідача, який є працездатною особою, не має постійної роботи, проте несе відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, наявність у відповідача неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого, відповідно рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2010 року він сплачує аліменти на користь ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно до повноліття дитини, колегія суддів дійшла висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дочки сторінє розмір аліментів у сумі 3500.00грн щомісячно.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду слід скасувати з підстав порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Саплєвої Олени Василівни, яка діє від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2024 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання (ВПО): АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно починаючи з 11 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2025 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

Л.В. Пузанова