Провадження № 2/643/1079/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Броницької М.В.,

за участю секретаря судового засідання Семергей І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась у Московський районний суд м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 21.07.2023 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 374.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сімейне життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося через відсутність взаєморозуміння. З 01.01.2024 між сторонами припинені будь-які шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо.

Позивач вважає що, шлюбні відносини між подружжям не можуть бути поновлені, подальше сумісне життя, примирення та збереження сім`ї неможливе.

Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кайдашова В.С. 25.11.2024 надійшло клопотання про перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у зв`язку з тим, що відповідач має намір подати зустрічний позов у справі, що можливо здійснити лише під час підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2024 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 адвоката Кайдашова В.С. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

25.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кайдашова В.С. надійшли пояснення, у котрих він зазначив, що наразі між відповідачем та позивачем існує спір щодо неповернення останнім грошових коштів. Відповідач повідомив про те, що між ним та позивачем було укладено декілька усних договорів зберігання грошових коштів відповідача. Договори було укладено в усній формі з умовою повернення таких грошових коштів на першу вимогу відповідача. У свою чергу, до цього часу значені грошові кошти позивачем відповідачу не передані, усі відповідні звернення відповідача щодо повернення таких коштів ігноруються. На думку відповідача, позивач можливо вчинив правопорушення щодо недекларування грошових коштів, які позивач вивозив з території України. Наявність таких грошових коштів у позивача під час виїзду з України підтверджується власноручно складеними позивачем деклараціями під час виїзду на територію Європейського Союзу. Відповідач зазначає, що позивач завдав моральної шкоди відповідачу, зокрема душевних страждань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у приниження честі та гідності особи, а також ділової репутації. Жодних документів на підтвердження викладеного представником відповідача не додано.

17.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жовновача А.М. надійшла відповідь на відзив (пояснення), у якому зазначив, що у своїх поясненнях представник відповідача заперечення проти позовних вимог не висловив, у зв`язку з чим підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутності позивача та її представника.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.02.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання 17.02.2025 позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідач та його представник у судове засідання, призначене на 17.02.2025, не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення.

Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер сімейних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що 21.07.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб у Третьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 374, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.07.2023 (а.с. 6).

Судом встановлено, що з 01.01.2024 фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться. Намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю у позивача відсутній, а збереження цього шлюбу суперечить інтересам ОСОБА_1 . Строку на примирення просила не надавати. Відповідач та його представник щодо позовних вимог своїх заперечень не висловили.

Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

У семантичному аспекті шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Рівноправність кожного з подружжя закріплена у ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, к ожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України унормовано, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Відповідно до частини другої ст. 104 СК України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Положеннями ст. 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

З аналізу ст. 111 СК України вбачається, що заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України. Проте надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18.

Таким чином, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Вирішуючи вказаний спір, суд, крім наведеного вище, виходить з того, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження у зареєстрованому шлюбі та у подружніх відносинах.

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, у сторін відсутні спільні інтереси та присутні різні погляди на життя, має місце втрата почуття любові та поваги один до одного, спільне господарство сторони не ведуть, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливе і суперечить інтересам сторін.

Суд не залишив поза увагою заяву представника відповідача адвоката Кайдашова В.С. про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у зв`язку з необхідністю подання зустрічного позову. Зустрічний позов подано не було, в жодне із підготовчих судових засідань та судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. Відтак в такій процесуальній поведінці вбачається безпідставне затягування розгляду справи та зловживання процесуальним ресурсом Держави.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Подальше перебування позивача у шлюбі з відповідачем порушує її вільне волевиявлення припинити цей шлюб, що не узгоджується із вимогами сімейного законодавства.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, обставини, викладені у позовній заяві та доданих до неї матеріалах, відповіді на відзив, не спростував, то відповідно відмова у розірванні шлюбу за своєю суттю буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, і після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 258, 259, 263-265, 268, 274, 277, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Шлюб, зареєстрований 21.07.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 374 - розірвати.

Роз`яснити сторонам, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя М.В. Броницька