справа № 489/8394/24
провадження №2-с/489/22/25
УХВАЛА

17 лютого 2025 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі №489/8394/24 (провадження №2-н/489/2778/24) за заявою Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" (далі ОКП «Миколаївоблтеплоенерго») про видачу судового наказу за вимогою про стягнення суми боргу за спожиті послуги теплопостачання з боржника - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування вищевказаного судового наказу. Разом із зазначеною заявою нею було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначено, що жодною нормою Конституції України не передбачено сплату судового збору на судові витрати, оскільки всі судові витрати, якими забезпечується фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів забезпечується Державним бюджетом України. Крім того, заявник вказала, що вимога сплатити судовий збір встановлена неконституційним Законом України «Про судовий збір», який було прийнято з порушеною процедурою розгляду та ухвалення, та який суперечить вимогам Конституції України, Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» та Податковому кодексу України, та є примушуванням до виконання цивільно-правових зобов`язань.

Дослідивши заяву, клопотання про звільнення від сплати судового збору та додані до них документи та справу, суддя дійшов наступного висновку.

Вимоги до форми та змісту заяви про скасування судового наказу та строки її подання викладені у статті 170 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За положеннями частини п`ятої статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Згідно підпункту 4-2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (який є чинним на момент звернення заявника до суду) за подання до суду заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір - 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 151,40 грн.

В порушення пункту 1 частини п`ятої статті 170 ЦПК України до заяви боржником не надано документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 151,40 грн., натомість надане клопотання про звільнення її від сплати судового збору, яке вмотивоване тим, що жодною нормою Конституції України не передбачено сплату судового збору, а вимога сплатити судовий збір встановлена неконституційним Законом України «Про судовий збір».

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, Закон України «Про судовий збір» чітко визначає випадки у яких сторону може бути звільнено від сплати судового збору. При цьому, положеннями частини третьої статті ЦПК України визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

У пункті 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», роз`яснено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин та за наявності клопотання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти росії» («Shishkov v. russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті,національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища(п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану.

Безпідставне звільнення учасника справи від сплати судового збору або зменшення його розміру є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Оскільки заявником не зазначено жодних обставин і не надано доказів, які б давали підстави для звільнення її від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до вимог частини шостої статті 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

З огляду на вказані вимоги законодавства та з урахуванням відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу підлягає поверненню без розгляду.

Керуючись статтями 136, 170, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі №489/8394/24 (провадження №2-н/489/2778/24) повернути без розгляду заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 17.02.2024.

Суддя І.В. Коваленко