Справа № 173/3911/24
Провадження №2/173/472/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 лютого 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхівцевської міської ради, третя особа КП «Верхньодніпровське БТІ» про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок садибного типу, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2024 року позивач звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Верхівцевської міської ради, третя особа КП «Верхньодніпровське БТІ» про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок садибного типу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.05.2015 він успадкував житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 . В жовтні 2015 року закінчив самочинне будівництво будинку садибного типу при цьому дозволів на будівництво не отримував. В липні 2021 року звернувся до БТІ для виготовлення технічного паспорту на зазначений об`єкт. 21.10.2024 отримав Інформаційну довідку щодо відповідності місця розташування вимогам державних будівельних норм. 10.02.2022 отримав Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за результатами обстеження встановлено його можливість надійної та безпечної експлуатації. В подальшому він має намір отримати документи про право власності на садибний будинок і з цього приводу звернувся до БТІ, але отримав відповідь, що отримати відповідні документи можливо лише після введення будинку в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію він не має можливості, оскільки до цього необхідно отримати рішення суду, у зв`язку з чим просить визнати за ним право власності на самочинно збудований будинок садибного типу з з господарськими будівлями, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

22 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, направив на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач Верхівцевська міська рада про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення судового розгляду та відзив на адресу суду не направляв.

Представник третьої особи КП «Верхньодніпровське БТІ» про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 успадкував житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка з кадастровим номером :03:061:0016 площею 0,0972 га належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

КП «Верхньодніпровське БТІ» за заявою ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки від 21.10.2024 вбачається, що згідно з «Планом розташування будівель» наданим КП «Верхньодніпровське БТІ» житловий будинок літ. Г-1 до якого входить прибудова літ. г-1 відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова території» у частині місця розміщення в межах ділянки землекористування стосовно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд. Господарчі будівлі літ. Д-1, літ. У-1, гараж літ. О-1 не відповідають протипожежним вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова території» в частині відстані до будівель сусідніх землекористувачів.

Згідно з Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва висновок щодо об`єкту нерухомості розташованого за адресою: АДРЕСА_2 - позитивний.

Після закінчення будівництва позивач має на меті отримати документи на право власності на новозбудований об`єкт, що є можливим лише після введення його в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ч. 2 ст. 328 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втрачається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з тим, відповідно до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об`єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт.

Враховуючи, що позивач здійснив побудову садибного будинку без отримання проекту, таке будівництво вважається самочинним будівництвом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки.

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем проведене самочинне будівництво на земельній ділянці, яка має призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Самочинно збудований позивачем садибний будинок відповідає будівельно-технічним, санітарно - гігієнічним та пожежним вимогам.

Згідно з Інформаційною довідкою від 21.10.2024 відповідно до «Плану розташування будівель» наданим КП «Верхньодніпровське БТІ» житловий будинок літ. Г-1 до якого входить прибудова літ. г-1 відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова території» у частині місця розміщення в межах ділянки землекористування стосовно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд. Господарчі будівлі літ. Д-1, літ. У-1, гараж літ. О-1 не відповідають протипожежним вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова території» в частині відстані до будівель сусідніх землекористувачів.

На підставі вищевикладеного суд, відповідно до способу захисту невизнаних прав, обраного позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з яким погоджується суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на самочинно збудований житловий будинок літера Г-1 площею 64,8 кв. м. з господарськими будівлями (господарча будівля Д-1, господарча будівля Е-1, гараж О-1, погріб з шийкою С1, літній душ Н1) та спорудами, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211, 20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку будівництва нового майна.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхівцевської міської ради, третя особа КП «Верхньодніпровське БТІ» про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок садибного типу - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на самочинно збудований житловий будинок літера Г-1 площею 64,8 кв. м. з господарськими будівлями (господарча будівля Д-1, господарча будівля Е-1, гараж О-1, погріб з шийкою С1, літній душ Н1) та спорудами, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору у сумі 1211.20 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18.02.2025 року.

Суддя Кожевник О.А.