Справа № 683/3725/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.

з участю секретаря судового засідання Братенка В.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу №683/3725/24, 2/683/1550/2024 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0698 га кадастровий номер :036001:0028 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 0,0698 га кадастровий номер :036001:0028 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданий виконкомом Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 16 лютого 1987 року.

Указує, що вона є спадкоємицею померлої за заповітом і у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак нотаріус відмовив їй в оформленні спадкового майна, оскільки у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, виданий виконкомом Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 16 лютого 1987 року в правому верхньому куті прописано слово «Дублікат», який видано не належним чином, крім того у цьому свідоцтві вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, однак згідно виписки з по господарської книги виданої старостою Пашковецького старостинського округу житловий будинок належав до суспільної групи «робітничий двір».

У судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Віхерко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, у разі визнання позову відповідачем, просила ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, позов визнає.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

04 липня 2002 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений того ж дня секретарем виконавчого комітету Пашковецької сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області, яким усе належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_1 .

До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , а також за тією ж адресою земельна ділянка площею 0,0698 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 117751 виданого 2006 року.

Згідно рішення №1 від 01 квітня 2016 року шостої сесії 7 скликання Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області перейменовано в селі АДРЕСА_1 .

09 грудня 2009 року за заявою ОСОБА_1 державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №1077/2009 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 ; свідоцтвом про народження позивачки ОСОБА_3 ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно якого ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 ; заповітом, складеного ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , посвідченого 04 липня 2002 року секретарем виконавчого комітету Пашковецької сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області Турською М.А.; свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок виданий виконкомом Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 16 лютого 1987 року; матеріалами спадкової справи №1077/2009 заведеної 09 грудня 2009 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 19 квітня 2024 року; Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №117751 виданого 2006 року; довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» № 1832 від 13 травня 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину.

Згідно довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 13 травня 2024 року за №1832 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, а не згідно Дублікату.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого виконкомом Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 16 лютого 1987 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_2 .

Згідно виписки з погосподарської книги виданої Пашковецьким старостинським округом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області 19 березня 2024 року №27-10/63 станом на 15 квітня 1991 року, головою робітничого двору являється ОСОБА_2 , а членами робітничого двору були: ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_6 зять, ОСОБА_7 внучка, ОСОБА_8 внучка та ОСОБА_9 внук.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст.13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду 04.11.2021 року в справі № 452/888/19 (провадження № 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим».

Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, головою якого була ОСОБА_2 , тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону.

Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності або користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруди, розміщені на земельній ділянці, що переб4уваЄ у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

01 листопада 2024 року державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотна Т.В. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене нерухоме майно через те, що у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок виданий виконкомом Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 16 лютого 1987 року в правому верхньому куті прописано слово «Дублікат», який видано не належним чином, крім того у вище вказаному свідоцтві вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, а згідно виписки з по господарської книги виданої старостою Пашковецького старостинського округу житловий будинок належав до суспільної групи «робітничий двір».

Оскільки досліджені судом докази вказують на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,0698 га кадастровий номер :036001:0028 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за тією ж адресою були набуті за життя ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 права власності на це нерухоме майно.

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України та такими засадами цивільного судочинства,як справедливість та верховенство права, тому враховуючи, що фактична втрата спадкодавцем правовстановлюючого документа на спірне майно призвело до відповідних негативних правових наслідків та послугувало підставою для виникнення спору,який виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову не заперечував, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв, тому суд покладає судові витрати у виді судового збору на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає.

Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0698 га кадастровий номер :036001:0028 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місцезнаходження: вул. Острозького,41 м. Старокостянтинів Хмельницької області, 31100, .

Текст рішення складено 13 лютого 2025 року.

Суддя