Справа № 758/7476/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

21 січня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Білоус А.О.,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою до військової частини НОМЕР_1 про призначення та виплату їй грошового забезпечення її безвісти зниклого чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_2 та на підставі наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 30.11.2022 їй було призначено виплату у розмірі 100% всіх видів його грошового забезпечення. 13.12.2022 військовослужбовця ОСОБА_2 було звільнено з полону держави-агресора, у зв`язку з чим на підставі наказу командира військової частини № НОМЕР_3 від 21.12.2022 виплату грошового забезпечення з 13.12.2022 поновлено військовослужбовцю ОСОБА_2 , а виплати ОСОБА_1 припинено. Внаслідок технічного збою в програмі бухгалтерського забезпечення на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_1 в лютому 2024 року було помилково зараховано кошти грошового забезпечення ОСОБА_2 на загальну суму 58 390,59 грн, а саме: 28 840,59 грн - грошове забезпечення за січень 2023 року; 29 550,00 грн - додаткова винагорода за січень 2023 року. Добровільно відповідач помилково перераховані їй грошові кошти не повернула, а тому позивач звернувся із даним позовом до суду та просить стягнути вказану суму коштів з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України, а також стягнути з неї понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 25.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

У судовому засіданні представники позивача, які приймали участь дистанційно, в режимі відеоконференції, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, не заперечуючи при цьому щодо ухвалення судом заочного рішення по справі.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, жодних заяв чи клопотань до суду не подала.

З огляду на наведене та при відсутності заперечень з боку представників позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Заслухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №3260 від 24.09.2022 було призначено службове розслідування по факту зникнення безвісти військовослужбовця військової служби за мобілізацією молодшого сержанта ОСОБА_2 , який рахувався зниклим безвісти з 22.09.2022.

21.10.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №2132 «Про результати службового розслідування по факту зникнення безвісти військовослужбовця військової служби за мобілізацією молодшого сержанта ОСОБА_2 ».

Встановлено також, що у вересні 2022 відповідач ОСОБА_1 , яка є дружиною ОСОБА_2 , звернулась до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про виплату їй грошового утримання зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5829 від 30.11.2022 «Про виплату грошового забезпечення сім`ям безвісти зниклих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 » ОСОБА_1 призначено виплату належного ОСОБА_2 грошового забезпечення у розмірі 100% всіх видів грошового забезпечення.

Як вбачається зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 №428 від 14.02.2023 «Про результати службового розслідування по факту потрапляння та повернення з полону військовослужбовця військової служби за мобілізацією молодшого сержанта ОСОБА_2 », ОСОБА_2 був захоплений у полон держави-агресора, в якому утримувався в період часу з 22 вересня до моменту здійснення обміну військовополоненими, що мав місце 13.12.2022 у м. Бахмут Донецької області.

Пунктом 5 вказаного наказу, на підставі абзацу 2 пункту 6 «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2026, та роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №423/1635 від 25.10.2022, помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 наказано припинити з 13.12.2022 виплату грошового забезпечення членам сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 .

Наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень підтверджується, що військовою частиною НОМЕР_1 у січні та лютому 2023 року було здійснено виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 на загальну суму 58 390,59 грн, а саме:

- згідно з платіжним дорученням №278 від 18.01.2023 виплачено грошові кошти у розмірі 15 205,41 грн;

- згідно з платіжним дорученням №878 від 13.02.2023 виплачено грошові кошти у розмірі 43 185,18 грн.

Встановлено також, що 05.06.2024 військовою частиною НОМЕР_1 на адресу ОСОБА_1 було направлено письмову вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 58 390,59 грн.

Однак, як стверджує позивач, вказана вимога відповідачем проігнорована та грошові кошти нею позивачу не повернуті.

Із урахуванням наведеного позивач, вказуючи на те, що перерахування таких грошових коштів на рахунок відповідача відбулося помилково, внаслідок технічного збою в програмі бухгалтерського забезпечення, просить стягнути їх з відповідача на його користь на підставі ст. 1212 ЦК України.

Вирішуючи обґрунтованість доводів позивача, наведених у позовній заяві, суд виходить із наступного.

Відповідно до п.4,7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

У зв`язку з надходженням численних запитів щодо порядку черговості виплати грошового забезпечення сім`ям, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, а також загиблих військовослужбовців (далі - зазначені військовослужбовці), фахівці Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України роз`яснили визначений чинним законодавством порядок виплати зазначених коштів: Пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 та розділом ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, визначено чіткий перелік членів сімей зазначених військовослужбовців, яким здійснюється виплата грошового забезпечення. З метою правильного застосування норм вказаних керівних документів необхідно дотримуватися такого порядку черговості виплати грошового забезпечення сім`ям зазначених військовослужбовців: 1. перша черга - дружині (чоловіку); 2. друга черга - повнолітнім дітям, які проживають разом з дружиною (чоловіком), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців; 3. третя черга - батькам військовослужбовців. Кожна наступна черга набуває права на виплату лише при відсутності осіб, зазначених у попередніх чергах. П`ять застережень, щодо особливостей виплат.

Задля уникнення непорозумінь, фахівці Департаменту соціального забезпечення також зауважують, що при проведенні зазначеної виплати громадянам слід враховувати ряд деяких правових обставин і колізій чинного законодавства.

Зокрема, слід враховувати наступне:

- виплата грошового забезпечення здійснюється з урахуванням положення статей 46, 70 та 71 Закону України «Про виконавче провадження»; - виплата аліментів та виплата частки грошового забезпечення за Законом України - є різними видами виплат. Тобто особи, які отримують аліменти з грошового забезпечення зазначеного військовослужбовця та у разі набуття права за черговістю на виплату частини грошового забезпечення за Законом України, отримують кожну з цих виплат окремо; - кожна наступна черга набуває права на виплату лише при відсутності осіб, зазначених у попередніх чергах; - при наявності декількох осіб, зазначених в одній черзі, проводити належну їм виплату рівними частинами; - особи, які перебувають на утриманні зазначених військовослужбовців, визначаються відповідно до чинного законодавства України або у судовому порядку.

Відповідно до абз.1,3 ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.06.2018 у справі №212/3593/16-ц (провадження 61-60св17), від 20.03.2019 у справі №634/727/16-ц (провадження № 61-21749св18).

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала недостовірні дані під час нарахування та виплати їй військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення у розмірі 58 390,59 грн.

Позивач стверджує, що перерахування коштів відповідачу відбулося внаслідок технічного збою в програмі бухгалтерського забезпечення.

Разом із цим, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження такої обставини позивачем суду не надано.

В матеріалах справи відсутні й дані про те, що нарахування вказаної вище суми коштів відповідачці відбулося внаслідок рахункової помилки.

За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем ОСОБА_1 коштів у розмірі 58 390,59 грн, як і не встановлено наявності рахункової помилки з боку позивача, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача зазначеної суми коштів на рахунок позивача відсутні.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне у задоволені позовних вимог відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі статті 141 ЦПК України суд залишає судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 265, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштіввідмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін по справі:

- позивач - Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження:

АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ;

- відповідач - ОСОБА_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 28.01.2025.

Суддя О. О. Ковбасюк