Справа № 168/1372/24
Провадження № 2/168/60/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Сухоручко Ю.О.,

секретар судового засідання Таксюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр», в якій представник позивача Пилипчук А.С. просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 31.05.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) № 31.05.2024-100000731, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 15 000,00 гривень строком на 140 днів під проценти. Відповідач ОСОБА_1 електронним цифровим підписом підписав пропозицію про укладення договору (оферти). Заявку на отримання кредиту підтверджено укладання договору та отримано на свій рахунок кошти в розмірі 15 000 грн. та акцептовано умови договору. У зв`язку з наведеним ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 17.10.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 39 831,78 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн., по процентам в розмірі 16 800,00 грн., комісії 531,78 грн., неустойки 7 500,00 грн.

На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Позиція учасників провадження.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 24.12.2024 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача Павленко Д.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно з якою просить у задоволенні позову відмовити та здійснювати розгляд справи у його відсутності.

Крім цього, 29.01.2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи тим, що кредитний договір (оферти) № 31.05.2024-100000731від 31.05.2024 року не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідачем, оскільки лише тільки зазначення в кредитному договорі його персональних даних не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства. Тому не надано достатніх і допустимих доказів того, що саме відповідач погодив всі істотні умов вказаного кредитного договору.

В матеріалах справи відсутні копія паспортну, копія довідки про присвоєння позичальнику ідентифікаційного номера, а також доказ отримання відповідачем смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, а тому відсутні докази проведення верифікації та ідентифікації позичальника.

Крім цього зазначає, що позивач не підтвердив надання кредитних коштів відповідача за кредитним договором (оферти) № 31.05.2024-100000731від 31.05.2024 року, оскільки роздруківка квитанції не містить ідентифікації платника та отримувача коштів, номер банківської картки зазначений не повністю.

Також відповідач не погоджується із сумою заборгованості, зокрема розмір процентів за користування договором в сумі 16 800,00 грн, оскільки на переконання відповідача розрахунок проведено без врахування суми перших двох оплат за кредитним договором в сумі 6668,22 грн, з яких сума процентів 4200,00, а сума комісії 2468,22. Таким чином, розмір процентів за користування договором має становити 11 141, 08 грн.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України запроваджено воєнний стан, який діє з 5:30 24 лютого 2022 року та продовжено і по тепер.

У зв`язку з наведеним вважає, що в період дії воєнного стану, тобто з 24.02.2022 відповідачка звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеного ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Цивільним Кодексом України.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 31.05.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) № 31.05.2024-100000731, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 15 000,00 гривень строком на 140 днів зі сплатою відсотків у розмірі 1 % за 1 один день користування, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (а.с.11 - 18).

Відповідно до умов договору кредитор надав позичальнику кредит у розмір 15 000 грн. на 140 календарних днів з кінцевим терміном повернення кредиту до 17.10.2024 року. (а.с. 11- зворот).

ТОВ «Споживчий центр» належно виконало умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 15 000 грн., що підтверджується копією квитанції від 31.05.2024 року за допомогою системи LIQPAY (а.с. 19).

На підтвердження укладення договору (оферти) № 31.05.2024-100000731 від 31.05.2024 року позивачем надано послідовність дій відповідача спрямованих на укладення цього договору, зокрема копією пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), копією заявки на укладення Кредитного договору від 31.05.2024 року; копією додатку до анкети Позичальника, довідкою (а. с. 12 зворот 18, 48).

Відповідно до додатку до анкети визначено дані клієнта ОСОБА_1 , підтверджується той факт, що ОСОБА_1 підписав вищевказаний договір, шляхом введення коду з смс, яке було відправлене на фінансовий номер Відповідача(а.с. 12, 18, 48).

Відповідно до копії довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 31.05.2024-100000731 від 31.05.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 становить розмірі 39 831,78 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн., по процентам в розмірі 16 800,00 грн., комісії 531,78 грн., неустойки 7 500,00 грн. (а.с. 9).

Водночас, з наданою до відповіді на відзив картки субконто вбачається, що позивачем враховано часткову сплату боргу, зокрема 6 668,22 грн, тому уточнена загальна сума заборгованості становить 32 331, 78 грн (а.с. 49 52).

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомукаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1,2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким,що прострочив,якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк,встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із змісту ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закону), електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Відповідно до ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 31.05.2024-100000731 від 31.05.2024 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На підтвердження укладання кредитного договору позивачем надано електронні докази в паперовій формі, згідно з якими підтверджується, що позичальник допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно не сплачена.

Також суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві щодо електронної форми укладення договору, зокрема про відсутність доказів проведення верифікації та ідентифікації позичальника, як наслідок відсутність доведеного факту надання позивачем кредитних коштів. З розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач частково погашав заборгованість, відповідно визнав факт отримання кредитних коштів та обов`язку щодо погашення заборгованості перед банком. Дану обставину, а саме: погашення заборгованості на суму 6668,22 грн відповідач визнав, зазначивши про це у відзиві. Також у відзиві надав свої розрахунки суми заборгованості із врахуванням погашеної суми заборгованості 6668,22 грн, як розміру сплачених процентів 4200 грн. та комісії 2468,22 грн (а.с.37).

Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі (постанова Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі №623/2936/19).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 31.05.2024-100000731 від 31.05.2024 року позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Також з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що оскільки ОСОБА_1 підписав пропозицію електронним цифровим підписом, а тому можна зробити висновок про те, що він ознайомився ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, перед тим, як поставити підпис.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про те, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 31.05.2024-100000731 від 31.05.2024 року, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість.

Водночас судом встановлено, що відповідач не погоджуючись з розрахунками наданими представником позивача, вважає, що звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеної ст. 625 ЦК України, у відзиві посилалася на п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України.

Суд не бере до уваги доводи відповідача з таких підстав.

Укладений між сторонами договір про відкриття кредитної лінії є за своїм змістом кредитним договором, спрямованим на задоволення споживчих потреб позичальника, відтак на нього поширюються правила, встановлені Законом України «Про споживче кредитування».

Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» установлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Зідно зі ст.6-1Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті.

Наведені норми закону не передбачають звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення споживчого кредиту, сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів, тому заперечення відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідача про зарахування сплаченої ним суми заборгованості 6668,22 грн до списання тіла кредиту, а не комісії та процентів, як це обумовлено договором та визначено у розділі 5 у графі «Кількість та розмір платежів, періодичність внесення».

Крім того, у позовній заяві позивачем зазначено суму неустойки 7 500 грн, однак у розрахунках вона не наведена, тому враховуючи вимоги ст.6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, суд не бере до уваги заявлені вимоги позивача про стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших платежів через прострочення виконання зобов`язань відповідача за договором про споживче кредитування.

Отже, звільнення боржника за кредитним договором від виконання зобов`язання по сплаті кредиту та процентів, законодавством не передбачено, а тому підлягає стягненню в сумі тіла кредиту, відсотків та комісії, з урахуванням внесених відповідачем платежів.

Таким чином, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Водночас суд не вважає обґрунтованою загальну суму заборгованості 32 331, 78 грн з таких підстав.

Оскільки тіло кредиту, яке становить 15 000 грн, відповідачем не погашено повністю, зазначена сума підлягає до стягнення.

Щодо нарахованої комісії, пов`язаної з наданням кредиту в сумі 3000 грн, до стягнення підлягає її розмір - 531,78 грн. Суд вважає таку суму доведеною, оскільки позивачем враховано часткове погашення комісії 13.06.2021 року на суму 1234,11 грн, 27.06.2024 року на суму 1234, 11 грн, відповідно заборгованість за комісією зменшено на суму погашення 531,78 (3000 1234,11 1234,11).

Щодо відсотків, які позивачем розраховано у розділі 5 у графі «Кількість та розмір платежів, періодичність внесення», суд вважає, що загальна нарахована сума, становить 15 341,08 грн. (шляхом математичного підрахунку відповідних граф), не 16 800 грн, як зазначено у позовних вимогах. З урахуванням часткової сплати боргу у сумі 2 100 грн 13.06.2024 року, 2100 грн 27.06.2024 року, до стягнення підлягають відсотки у ромірі 11 141,08 (15 341,08 4200) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 82,50% (26 672,86 х100 : 32331,78), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1998,48 грн судового збору (2422,40 х82,5%:100).

Керуючись ст.ст. 1,2,4,12,76,78,81,82,95,141,263-268,280-284,288,354,355 ЦПК України, ст.ст. 530, 610, 611, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» код ЄРДПОУ 37356833, заборгованість за кредитним договором № 31.05.2024-100000731 від 31.05.2024 у розмірі 26 672,86 (двадцять шість тисяч шістсот сімдесят дві гривні 86 коп) гривень, що складається з:

15 000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту;

11 141,08,00 гривень - заборгованість за відсотками .

531,78 грн. - комісії .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1998,48 грн (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 48 коп) судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»: місце знаходження - вулиця Саксаганського, 133-А, місто Київ; код ЄДРПОУ 37356833;

Відповідач: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області Ю.О. Сухоручко