Справа №:755/9472/24
Провадження №: 2/755/1707/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 275 850,12 грн, що складається із заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2018 року

№ Z06.00604.004271369 в розмірі 228 932,15 грн та заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 та судові витрати в розмірі 4 137,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 серпня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.00604.004271369. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу

№ 17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Позивач зазначає, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 в розмірі 228 932,15 грн, з яких: 71 550,92 грн - заборгованість за основним боргом, 63 058,96 грн - заборгованість за відсотками, 94 322,27 грн - заборгованість за комісіями.

Також 23 січня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № G01.10701.004832302. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Позивач зазначає, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 в розмірі 46 917,97 грн, з яких: 17 889,99 грн - заборгованість за основним боргом, 10 010,01 грн - заборгованість за відсотками, 19 017,97 грн - заборгованість за комісіями.

Додатково наголошує, що всі нарахування за кредитним договором від 29 серпня 2018 року

№ Z06.00604.004271369 та кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 відбувалися до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги і здійснювалися безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.

У зв`язку з вказаним просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Разом з позовом від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача та про згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідно до розписки, що міститься в матеріалах справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками відповідач ОСОБА_1 отримав особисто 13 червня 2024 року.

22 червня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кравинською Ю.В., через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву (вхід. від 25 червня 2024 року

№ 35959). Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог у зв`язку незаконністю стягнення плати за обслуговування кредиту, а також у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 та Договором від 23 січня

2019 року № G01.10701.004832302 передбачено нарахування плати за обслуговування кредиту. Дана вимога може бути задоволена з урахуванням положень статті 11, 12 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, до матеріалів справи не долучено копії кредитного договору від 23 січня

2019 року № G01.10701.004832302, натомість долучений інший договір, а саме: Генеральний кредитний договір від 11 вересня 2018 року № ГКД.679486.1, що позбавляє можливості встановити перелік послуг банку, за які нараховано плату за обслуговування кредиту. Нікчемність плати за обслуговування кредиту, обслуговування кредитної заборгованості слідує з норм Закону і не потребує пред`явлення Відповідачем окремого позову, відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісіями за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 в сумі

94 322,27 грн. та заборгованості за комісіями за кредитним договором від 23 січня 2019 року

№ G01.10701.004832302 в сумі 19 017,97 грн, є протиправними та незаконними.

При цьому матеріали даної справи не містять належних доказів заміни сторони, в тому числі письмових доказів отримання позивачем прав вимоги до відповідача. Договір уступки права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги. Отже правонаступник може доводити своє право вимоги лише фізично маючи у себе документи про право вимоги, як матеріальні докази цього права. Тобто, право вимоги за основним зобов`язанням переходить в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги. На підтвердження приймання-передачі прав вимоги від Первісного до Нового кредитора мають бути надані докази передання усіх оригіналів документів, що визначають таке право вимоги. По факту надання послуг мають складатися первинні бухгалтерські документи, зміст яких має містити інформацію про обсяг і перелік наданих послуг.

Матеріали справи не містять доказів передання первісним кредитором Новому кредитору документів, а борг фактично передається переданням «Реєстру боржників», що не доводить набуття Новим кредитором прав вимоги до Відповідача за кредитним договором від 29 серпня 2018 року

№ Z06.00604.004271369 та кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302.

У задоволенні позову просили відмовити.

25 червня 2024 року представником позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» через систему «електронний суд» подано відповідь на відзив на позовну заяву (вхід. від

26 червня 2024 року № 36198). Представник позивача зазначив, що обставини укладення кредитних договорів належними та допустимими доказами Відповідачем не спростовано. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищезазначених договорів. Жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначених договорів Відповідачем висловлено не було. Кредитні договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Також відповідачем не надано контррозрахунку заборгованості за кредитними договорами.

Також з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи до матеріалів справи долучено документи, надані АТ «Ідея Банк», а саме: довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369, виписку по рахунку за період з 29 серпня 2018 року по 17 листопада 2023 року, довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 та виписку по рахунку за період з 23 січня 2019 року по 07 липня 2023 року.

Посилання Відповідача щодо неможливості стягнення відповідної комісії за кредитами не можуть братися до уваги, з огляду на положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 4, 8 Закону України «Про споживче кредитування» та Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, якими передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Договори укладені між первісними кредиторами та Відповідачем, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто, діє презумпція правомірності правочину. Тобто, відповідні договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорена, а тому вони підлягають до виконання.

З метою мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» разом з поданою позовною заявою надано витяги з реєстру боржників до відповідних договорів факторингу. Вказані витяги є належними доказами, що відображають інформацію щодо переходу права вимоги.

Також позивачем додатково надано: детальний витяг з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу від 17 листопада 2023 року № 17112023, з відображенням інформації щодо відступлення права вимоги щодо відповідного кредитного договору, детальний витяг з реєстру боржників № 2 до Договору факторингу від 07 липня 2023 року № 07072023 з відображенням інформації щодо відступлення права вимоги щодо відповідного кредитного договору.

Позов просили задовольнити.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

29 серпня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 на підставі Заяви-анкети від

29 серпня 2018 року, укладено кредитний договір № Z06.00604.004271369, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 74 999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору (пункт 1.1 кредитного договору).

Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору банк надає кредит строком на 60 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % (маржа банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає - 21,99 % (пункт 1.3, 1.4 кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.9 кредитного договору, позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики.

За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (пункт 1.11 кредитного договору).

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів.

Відповідно до пункту 2.5 кредитного договору нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця починаючи з дати видачі кредиту.

Пункт 6.1 кредитного договору вміщує Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Також 29 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, згідно якого сума кредиту складає 74 999,00 грн, строк кредитування - 60 місяців, змінювана процентна ставка - 21,99 % річних, плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2,95 % щомісячно від початкової суми кредиту, загальні витрати за кредитом - 189 696,81 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту - 258 189,05 грн, реальна річна процентна ставка - 102.50205995 % річних. До паспорту також додано графік щомісячних платежів за кредитним договором.

До матеріалів справи долучено заяву № Z06.00604.004271369 про акцепт Публічної оферти ПТА «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки Банку ПАТ «Ідея Банк» від 29 серпня 2018 року, підписанням якої ОСОБА_1 виявив бажання акцептувати акцепт Публічної оферти ПТА «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки Банку від 16 вересня 2015 року, яка розміщена на сайті банку.

Також 29 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписано Заяву-приєднання (Акцепт)

№ Z06.00604.004271369 до Договору добровільного страхування життя позичальника ПАТ «Ідея Банк» (приєднання); Оферта від 25 серпня 2015 року № ІВ0001, відповідно до якої страховий тариф становить 9,50 % від загальної страхової суми, страховий платіж складає 6 506,76 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 16 лютого 2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № Z06.00604.004271369/1 до кредитного договору

№ Z06.00604.004271369, підписанням якої сторони визнають та підтверджують наявність станом на дату укладення такої додаткової угоди заборгованості позичальника у розмірі 158 268,60 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 74 020,81 грн, заборгованості за платою (комісією) за обслуговування кредитної заборгованості - 54 942,23 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 29 305,56 грн. Також сторони погодили порядок повернення боргу за кредитним договором. При цьому, пунктом 2.5 додаткової угоди сторони передбачили, що за умови своєчасного та в повному обсязі виконання позичальником своїх зобов`язань, визначених пунктами 2.1, 2.2, 2.3 та 2.4 додаткової угоди, банком здійснюється прощення позичальнику боргу за кредитним договором у сумі 101 730,29 грн, з яких: 25 907,28 грн - заборгованість за кредитним договором, 49 448,01 грн - заборгованість за комісією та 26 375,00 грн - заборгованість зі сплати процентів, а також процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості та інших комісій, які будуть нараховані згідно з умовами кредитного договору з дати укладення додаткової угоди до моменту фактичного виконання позичальником своїх зобов`язань. Однак, відповідно до пункту 3 додаткової угоди, умови, передбачені пунктом 2.5, 2.6 додаткової угоди, вступають в силу лише у випадку виконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених у пункті 2.1, 2.2, 2.3 та 2.4 додаткової угоди. У випадку невиконання - додаткова угода припиняє чинність, не створюючи жодних юридичних наслідків.

Також у матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року про прийняття умов додаткової угоди № Z06.00604.004271369 до кредитного договору від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369.

З квитанції від 16 лютого 2021 року № 5734574 встановлено, що ОСОБА_1 сплачено грошові кошти у сумі 16 000,00 грн з призначенням платежу: «погашення кредитної заборгованості за договором № Z06.00604.004271369 від 29.08.2018», що свідчить про виконання ним вимог пункту

2.1.2 додаткової угоди від 16 лютого 2021 року № Z06.00604.004271369/1.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2018 року

№ Z06.00604.004271369 станом на 17 листопада 2023 року (до 30 квітня 2024 року розрахунок не змінювався) загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 228 932,15 грн, з яких:

71 550,92 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 63 058,96 грн - залишок заборгованості за відсотками, заборгованість за комісіями - 94 322,27 грн.

З матеріалів справи також встановлено, що 11 вересня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено генеральний кредитний договір № ГКД.679486.1, відповідно до умов якого банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах котрої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі, в порядку, розмірі та строки, передбачені договором та діючими тарифами банку. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 300 000,00 грн, включаючи втрати на страхові платежі. Рішення щодо надання кредитних коштів банком приймається за кожним траншем окремо та зобов`язання щодо надання траншів в рамках цього договору є відкличними (пункт 1.1 кредитного договору).

Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати відкриття відновлювальної кредитної лінії. Строк дії окремого траншу, який договором надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (пункт 1.2 кредитного договору).

За користування траншем позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу банку. Маржа банку становить

15 %. Змінна частина процентної ставки дорівнює потрійному значенню Українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб по депозитах в гривні строком 3 місяці за останній день попереднього місяця. Індекс використовується як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватися банком щомісячно. Банк вправі за рішенням Правління або іншого уповноваженого органу банку визначити змінну частину процентної ставки нижчу, ніж ставка, розрахунок якої описано в абзаці вище на підставі зміни ключових ринкових показників. Процентна ставка на момент підписання цього договору становить 19,5 % річних. Максимальний розмір, до якого може бути збільшена змінювана процентна ставка за кредитом протягом всього строку кредитування, становить 90 % річних. Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики (пункт 1.4.1 кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.4.2 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5 % річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються банком на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Також пунктом 1.5 кредитного договору сторони передбачили, що в день надання чергового траншу позичальник укладає договір страхування від нещасного випадку або змінює дійсний договір страхування з урахуванням суми отриманого траншу та забезпечує оплату страхового платежу за рахунок коштів траншу. Підписанням цього договору позичальник надає згоду на укладення від імені та за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя, пролонгацію та/або зміну умов такого договору у зв`язку із отриманням чергового траншу та доручає і дає розпорядження банку переказувати страховику у безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхових платежів, належних страховику, через транзитний рахунок банку.

Позичальник повертає транш разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в щомісячних внесках включно до дня/числа кожного місяця визначеного як дата погашення згідно з актуальним графіком щомісячних платежів за траншем. Датою погашення траншу вважається число кожного місяця, яке дорівнює числу місяця, в якому був наданий транш (пункт

1.12 кредитного договору).

Нарахування процентів здійснюється щомісячно зам методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі Траншу. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення траншу, а також в інших випадках, передбачених цим договором або ДКБОФО (пункт 1.14 кредитного договору).

Згідно з пунктом 1.19 кредитного договору за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочення на прострочену суму (траншу, процентів за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15 % - випадку прострочення оплати на строк від 1 до 60 календарних днів та 0,65 % - у випадку прострочення оплати у період, починаючи з 61 календарного дня по день повного погашення заборгованості за цим договором.

Також 11 вересня 2019 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого визначені такі умови кредитування: тип кредиту - кредит, сума кредиту - 300 000,00 грн, строк кредитування - 120 місяців, змінювана процентна ставка - 19,5 % річних, плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2,5 % щомісячно від початкової суми кожного траншу (кредиту) в рамках Генерального кредитного договору, орієнтовна загальна вартість кредиту - 1 430 687,00 грн за весь термін дії Генерального кредитного договору за умови використання максимального ліміту та максимального строку користування, реальна річна процентна ставка - 96,44 % річних

З матеріалів справи також встановлено, що 16 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» укладено додаткову угоду № G01.10701.004832302/1 до кредитного договору

№ G01.10701.004832302, підписанням якої сторони визнають та підтверджують наявність станом на дату укладення такої додаткової угоди заборгованості позичальника у розмірі 42 656,25 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 22 592,75 грн, заборгованості за платою (комісією) за обслуговування кредитної заборгованості - 12 377,40 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 7 686,10 грн. Також сторони погодили порядок повернення боргу за кредитним договором. При цьому, пунктом 2.5 додаткової угоди сторони передбачили, що за умови своєчасного та в повному обсязі виконання позичальником своїх зобов`язань, визначених пунктами 2.1, 2.2, 2.3 та 2.4 додаткової угоди, банком здійснюється прощення позичальнику боргу за кредитним договором у сумі 25 964,61 грн, з яких: 7 907,46 грн - заборгованість за кредитним договором, 11 139,66 грн - заборгованість за комісією та 6 917,49 грн - заборгованість зі сплати процентів, а також процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості та інших комісій, які будуть нараховані згідно з умовами кредитного договору з дати укладення додаткової угоди до моменту фактичного виконання позичальником своїх зобов`язань. Однак, відповідно до пункту 3 додаткової угоди, умови, передбачені пунктами 2.5, 2.6 додаткової угоди, вступають в силу лише у випадку виконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених у пунктах 2.1, 2.2, 2.3 та

2.4 додаткової угоди. У випадку невиконання - додаткова угода припиняє чинність, не створюючи жодних юридичних наслідків.

Також у матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року про прийняття умов додаткової угоди № G01.10701.004832302/1 до кредитного договору

№ G01.10701.004832302.

З квитанції від 16 лютого 2021 року № 5734524 встановлено, що ОСОБА_1 сплачено грошові кошти у сумі 5 000,00 грн з призначенням платежу: «погашення кредитної заборгованості за договором № G01.10701.004832302 від 23.01.2019», що свідчить про виконання ним вимог пункту 2.1.2. додаткової угоди від 16 лютого 2021 року № G01.10701.004832302/1.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 23 січня 2019 року

№ G01.10701.004832302 станом на 07 липня 2023 року (до 30 квітня 2024 року розрахунок не змінювався) загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 46 917,97 грн, з яких: 17 889,99 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 10 010,01 грн - залишок заборгованості за відсотками, заборгованість за комісіями - 19 017,97 грн.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що кредитний договір від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 у письмовій формі, договір, паспорт споживчого кредиту та додаткова угода до договору від 16 лютого 2021 року № № Z06.00604.004271369/1 містять особистий підпис ОСОБА_1 .

Відповідачем не спростовано факту укладення кредитного договору від 29 серпня 2018 року

№ Z06.00604.004271369, власного розрахунку заборгованості не надано.

Також судом встановлено, що генеральний кредитний договір від 11 вересня 2018 року

№ ГКД.679486.1 укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 у письмовій формі, договір, паспорт споживчого кредиту, додаткова угода до договору від 16 лютого 2021 року № G01.10701.004832302/1 містять особистий підпис ОСОБА_1 .

Відповідачем не спростовано факту укладення генерального кредитного договору від

11 вересня 2018 року № ГКД.679486.1 та отримання на підставі такого договору траншу від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302, власного розрахунку заборгованості не надано.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 наведено, що факт невчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від

23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З матеріалів справи судом встановлено таке.

17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17112023 (далі - договір факторингу).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору факторингу клієнт (АТ «Ідея Банк») відступає фактору (ТОВ «ФК «ЄАПБ»), а фактор приймає права вимоги та на їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1 договору факторингу передбачено, що сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги, зазначена у реєстрах боржників № 1 (лот № 2), № 2 (лот № 6).

Згідно пункту 4.1 договору факторингу фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування шляхом перерахунку 100 % вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі, та підписання сторонами реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».

Суд враховує, що в матеріалах справи міститься лише частина договору факторингу від

17 листопада 2023 року № 17112023, що позбавляє суд можливості повністю дослідити умови вказаного договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 17 листопада 2023 року № 1 до договору факторингу від 17 листопада 2023 року № 17112023, встановлено, що АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 серпня 2018 року

№ Z06.00604.004271369 на загальну суму заборгованості 228 932,15 грн, з яких: 71 550,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 63 058,96 грн - залишок заборгованості за відсотками, 94 332,27 грн - заборгованість за комісіями.

З платіжної інструкції від 20 листопада 2023 року № 20494 встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило платіж на суму 3 633 000,00 грн на розрахунковий рахунок АТ «Ідея Банк», призначення платежу - «оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №17222023 від 17.11.2023р. Без ПДВ», дата валютування - 20 листопада 2023 року, статус - виконано.

Також з матеріалів справи встановлено, що 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023 (далі - договір факторингу).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору факторингу клієнт (АТ «Ідея Банк») відступає фактору (ТОВ «ФК «ЄАПБ»), а фактор приймає права вимоги та на їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1 договору факторингу передбачено, що сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги, по реєстрам боржників № 1 (лот № 3), № 2 (лот № 5), № 3 (лот № 12), № 4 (лот № 13) складає 15 500 000,00 грн, а з вирахуванням суми гарантійного внеску у розмірі 200 000,00 грн, сума фінансування згідно договору, що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 15 300 000,00 грн.

Згідно пункту 4.1 договору факторингу фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування шляхом перерахунку 100 % вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі, та підписання сторонами реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».

З пункту 5.1 договору факторингу встановлено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 4.1 договору факторингу.

Суд враховує, що в матеріалах справи міститься лише частина договору факторингу від

07 липня 2023 року № 07072023, що позбавляє суд можливості повністю дослідити умови вказаного договору.

Відповідно до Реєстру боржників № 2 від 07 липня 2023 року до договору факторингу від

07 липня 2023 року № 07072023, встановлено, що АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 січня 2019 року

№ G01.10701.004832302 на загальну суму заборгованості 46 917,97 грн, з яких: 17 889,99 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 10 010,01 грн - залишок заборгованості за відсотками,

19 017,97 грн - заборгованість за комісіями.

З платіжної інструкції від 11 липня 2023 року № 19913 встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило платіж на суму 15 300 000,00 грн на розрахунковий рахунок АТ «Ідея Банк», призначення платежу - «оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №07072023 від 07.07.2023р. Без ПДВ», дата валютування - 11 липня 2023 року, статус - виконано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі

№ 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів того, що договір факторингу від 17 листопада 2023 року № 17112023, укладений між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також договір факторингу від 07 липня 2023 року № 07072023, укладений між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», визнано недійсним суду не надано, а тому суд вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статус нового кредитора за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369, а також за кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302.

Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника поповича ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369, а також за кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено частиною першою статті

18 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховним Судом в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України.

Також суд враховує, що оригінал Договору факторингу від 17 листопада 2023 року № 17112023 та оригінал Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, а також оригінал Договору факторингу від 07 липня 2023 року № 07072023 та оригінал Реєстру боржників до вказаного договору факторингу містять інформацію про велику кількість договорів укладених різними фізичними особами, яка є конфіденційною, отже витяг з Договору факторингу від 17 листопада 2023 року № 17112023 та витяг Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, а також витяг Договору факторингу від

07 липня 2023 року № 07072023 та витяг з Реєстру боржників до вказаного договору є належними доказами на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене твердження відповідача про невиконання зобов`язань фактором за вищевказаними договорами факторингу та ненабуття права вимоги до відповідача є не обґрунтованими та безпідставними.

Надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання кредитного договору між відповідачем та первісними кредиторами, для підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідача, що вказаний при укладенні договору, а також для обґрунтування розміру заборгованості за договорами.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що АТ «Ідея банк» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 на суму 228 932,15 грн, з яких 71 550,92 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 63 058,96 грн - заборгованість за відсотками, 94 322,27 грн - заборгованість за комісіями.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань з повернення грошових коштів за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 утворилась заборгованість у розмірі 228 932,15 грн, з яких

71 550,92 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 63 058,96 грн - заборгованість за відсотками, 94 322,27 грн - заборгованість за комісіями.

Судом також досліджено виписку по рахунку за період з 29 серпня 2018 року по 17 листопада 2023 року, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , з якої убачається, що відповідачеві видано кредит на суму 74 999,00 грн (98 492,24 грн - сума наданого кредиту та 6 506,76 грн - страховий платіж), також відображено факт періодичного внесення відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості на загальну суму 61 584,00 грн.

Крім того, матеріали справи містять копію ордеру-розпорядження від 29 серпня 2018 року

№ 1 про видачу кредиту на суму 68 492,24 грн та копію ордеру-розпорядження від 29 серпня 2018 року № 2 про сплату страхового платежу на суму 6 506,76 грн.

Також суд враховує, що підписанням додаткової угоди від 16 лютого 2021 року

№ Z06.00604.004271369/1 до кредитного договору № Z06.00604.004271369 відповідач ОСОБА_1 визнав факт укладення кредитного договору від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 та наявну за ним заборгованість (станом на 16 лютого 2021 року), погодився з розміром такої заборгованості та підтвердив наявність зобов`язання з повернення грошових коштів за цим договором. При цьому, внесений відповідачем платіж в сумі 16 000,00 грн на виконання вимог додаткової угоди від 16 лютого 2021 року № Z06.00604.004271369/1 також відображено у виписці за рахунком.

Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк та у порядку, що сторони погодили у додатковій угоді до генерального кредитного договору від 11 вересня 2018 року № ГКД.679486.1, на підставі якого видано кредит (транш) від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302, що укладені між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від

06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, зроблено наступний правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті

8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті

11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від

13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті

12 Закону України «Про споживче кредитування».».

В кредитному договорі від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369, та генеральному кредитному договорі від 11 вересня 2018 року № ГКД.679486.1, на підставі якого видано кредит (транш) від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302, зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються банком на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Однак матеріали справи не містять інформації про фактичний перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надавалися позивачу та за які банком встановлена комісія за надання кредиту, що фактично надано банком споживачеві.

Тому, вимога позивача про стягнення заборгованості за простроченою платою за обслуговування кредиту задоволенню не підлягає.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, фактичне надання таких послуг у період кредитування, то положення пункту 1.11 та 6.1 (в частині визначення плати за обслуговування кредиту) кредитного договору від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 та пункту 1.4.2 генеральному кредитному договорі від 11 вересня 2018 року № ГКД.679486.1, на підставі якого видано кредит (транш) від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Тому, суд дійшов висновку, що положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Так, зокрема, пунктом 2 розділу 4 паспорту споживчого кредиту від 29 серпня 2018 року до кредитного договору № Z06.00604.004271369 передбачено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,95 % щомісячно від початкової суми кредиту, загальний розмір якої, згідно договору за весь термін кредитування становить 125 215,34 грн.

Також, згідно пункту 2 розділу 4 паспорту споживчого кредиту від 11 вересня 2018 року передбачено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,5 % щомісячно від початкової суми кожного траншу (кредиту) в рамках генерального кредитного договору. Графіку платежів до кредитного договору (траншу) від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 до матеріалів справи не долучено, інформацію про загальну суму комісії про обслуговування кредиту не зазначено, детального розрахунку за комісією позивачем не надано.

Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно абзацу 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Як уже було встановлено раніше, згідно з випискою по рахунку за кредитним договором від

29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369, позичальник вніс платежі на загальну суму 61 584,00 грн. Частина вказаних грошових коштів позивачем нараховувались на стягнення заборгованості по комісії за наданим кредитом, а саме 37 530,48 грн.

З виписки по рахунку за кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 встановлено, що позичальник вніс платежі на загальну суму 25 871,81 грн. Частина вказаних грошових коштів позивачем нараховувались на стягнення заборгованості по комісії за наданим кредитом, а саме 12 377,4 грн.

Тобто, з урахуванням здійснених позичальником платежів на загальну суму 61 584,00 грн, прострочена заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 підлягає перерахунку.

Також підлягає перерахунку заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2019 року

№ G01.10701.004832302 з урахуванням здійснених позичальником платежів на загальну суму

25 871,81 грн.

Відповідно до статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

За наведених обставин, оскільки положення кредитних договорів в частині сплати відповідачем суми комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, зараховані позивачем в рахунок погашення комісії за надання кредиту за договором від 29 серпня 2018 року до кредитного договору № Z06.00604.004271369 грошові кошти у розмірі 37 530,48 грн, а також за договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 у розмірі 12 377,40 грн, мають бути зараховані на погашення процентів та основної заборгованості за такими договорами, що відповідає положенню статті 534 ЦК України.

Таким чином, вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту за кредитним договором від 29 серпня 2018 року до кредитного договору № Z06.00604.004271369 у розмірі 94 322,27 грн задоволенню не підлягає. Також заборгованість за основним боргом та відсотками за користування кредитом підлягає зменшенню на 37 530,48 грн.

Тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від

29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 у розмірі 97 079,40 грн (71 550,92 грн + 63 058,96 грн - 37 530,48 грн).

Вимога позивача про стягнення про стягнення комісії за обслуговування кредиту за кредитним договором від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 у розмірі 19 017,97 грн задоволенню не підлягає. Також заборгованість за основним боргом та відсотками за користування кредитом підлягає зменшенню на 12 377,40 грн.

Тому користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним від 23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 у розмірі 15 522,60 грн (17 889,99 грн + 10 010,01 грн - 12 377,40 грн).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

Відповідно до статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із статтею 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 20 травня 2024 року № 68224 про оплату судового збору на суму 3 028,00 грн.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 1 236,03 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 216, 512, 514, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», статтями 12, 13, 49, 81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2018 року № Z06.00604.004271369 у розмірі 97 079,40 грн (дев`яносто сім тисяч сімдесят дев`ять гривень 40 копійок), заборгованість за кредитним договором (траншем) від

23 січня 2019 року № G01.10701.004832302 у розмірі 15 522,60 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять дві гривні 60 копійок), що разом складає 112 602,00 грн (сто дванадцять тисяч шістсот дві гривні

00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1 236,03 грн (одна тисяча двісті тридцять шість гривень 03 копійки).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду виготовлено 14 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Хромова