ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/131/25 Справа № 211/1447/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., КорчистоїО.І.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу №211/1447/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Ткаченко С.В., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 13 січня 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який 13 квітня 2018 року був розірваний. У 2017 році (в період шлюбу) за спільні кошти ними було придбано автомобіль Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 11 травня 2018 року відповідачка ОСОБА_2 продала автомобіль без його дозволу.

Відповідно до судової авто-товарознавчої експертизи щодо встановлення ринкової вартості автомобіля, вартість автівки склала 236 777,12 грн.

Враховуючи вищезазначене, просить суд стягнути з відповідачки грошову компенсацію вартості 1/2 вартості проданого автомобіля Шкода Октавія чорного кольору, 2010 року випуску, держ.номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 118 388,56 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 повністю задоволено - в порядку розподілу майна, що належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 , у сумі 118 388,56 грн. та у рахунок відшкодування витрат, понесених по сплаті судового збору у сумі 1 183,88 грн., витрат на проведення експертизи в сумі 3 500 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвали нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що 21.03.2017р., через два місяці після укладення шлюбу, відповідачем було продано автомобіль Skoda Fabia червоного кольору 2007 року випуску державний номер НОМЕР_1 , що належав їй на праві власності та був придбаний за власні кошти до укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_3 . Замість проданого транспортного засобу нею було придбано автомобіль Skoda Octavia А5, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 . Для покупки цього автомобіля відповідач взяла ще в борг у ОСОБА_4 9 000 доларів.

Зазначає, що позивач до вказаного автомобіля ніякого відношення не мав, коштів на його придбання, утримання, ремонт та профілактику ніколи не давав. Після покупки автомобіля грошей у відповідача теж не було, тому автомобіль знаходився у занедбаному стані і потребував ремонту. Оскільки, позивач категорично відмовлявся надавати гроші на утримання автівки, вона змушена була авто продати.

Вважає, що позивач не довів належність транспортного засобу до спільної сумісної власності подружжя, не підтвердив наявність грошових коштів на придбання спірного автомобіля, оскільки, факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. При цьому кошти, отримані від продажу спірного автомобіля, пішли на утримання їх спільного сина ОСОБА_5 , на утримання якого позивач кошти не надавав, а тому, кошти були витрачені в інтересах родини.

З позицією позивача щодо визначення вартості автомобіля вона не згодна, оскільки, ФОП ОСОБА_6 візуально оглядав автомобіль і визначав його вартість під час укладення договору купівлі-продажу від 11.05.2018, а сам звіт складався 24.05.2018 за її заявою, що є логічним і не викликає сумніву. Вважає, що вартість транспортного засобу не може перевищувати 156 272.90 грн, тому що стосується саме спірного автомобіля, а не узагальненої ринкової вартості подібного автомобіля, без урахування стану конкретного автомобіля.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 13 січня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9 копія свідоцтва), який рішенням суду від 13 квітня 2018 року - розірваний.

За відомостями Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 19.06.2018, станом на 15.05.2018, автомобіль Skoda Octavia А5, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 двигун НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , зареєстрований 24.03.2017 на підставі договору купівлі-продажу 7221/17/000693 від 24.03.2017, виданого ТОВ «Трансмехбуд-2015» на ОСОБА_2 . А 11.05.2018 вказаний транспортний засіб перереєстровано на іншого власника (а.с.30), що підтверджується копією договору купівлі-продажу №7221/18/003908 від 11 травня 2018 року, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «Трансмехбуд-2015», що став підставою проведення 11 травня 2018 року перереєстрації транспортного засобу Skoda Octavia А5 з ОСОБА_2 на ОСОБА_7 (а.с.105-110).

Згідно з висновком експерта №96/22 від 23 серпня 2022 року судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості транспортного засобу Skoda Octavia А5, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 двигун НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , середня ринкова ціна транспортного засобу Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 станом на 11.05.2018 складає 236 777,12 грн. Ринкова вартість транспортного засобу Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 станом на 11.05.2018 з урахуванням стану автомобіля на момент продажу, відповідно до звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_6 , який склав звіт після візуального огляду транспортного засобу, складає 156 272,90 грн. (а.с.143-159).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зазначений автомобіль набутий за спільні кошти під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, то позивач має право на отримання компенсації 1/2 вартості такого майна, яке було реалізовано відповідачем без згоди позивача. При цьому суд взяв за основу доказ вартості спірного автомобіля який визначено у висновку експерта ОСОБА_8 , оскільки, як зазначив суд, даний висновок наданий за ухвалою суду про призначення авто товарознавчої експертизи.

Колегія суддів в цілому погоджується з таким висновком суду першої інстанції, але зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Таким чином, за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно, набуте за час шлюбу, належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.

При цьому, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18.

Заінтересована особа може натомість довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до п.30 наведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що встановлення належності спірного автомобіля до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка потребує з`ясуванню для правильного вирішення даного спору.

Як встановлено судом, що з 13 січня 2017 року по 13 квітня 2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу 7221/17/000693 від 24 березня 2017 року, виданого ТОВ «Трансмехбуд-2015», автомобіль Skoda Octavia А5, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 двигун НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , було зареєстровано на ОСОБА_2 .

А 11 травня 2018 року вказаний транспортний засіб перереєстровано на іншого власника (а.с.30), що підтверджується копією договору купівлі-продажу №7221/18/003908 від 11 травня 2018 року, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «Трансмехбуд-2015», що став підставою проведення 11 травня 2018 року перереєстрації транспортного засобу Skoda Octavia А5 з ОСОБА_2 на ОСОБА_7 (а.с.105-110).

Презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не було спростовано. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірне майно придбане за особисті кошти відповідача. Тому суд першої інстанції, на підставі ст.ст.60, 61 СК України та ст.368 ЦК України дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про визнання спірного автомобілю спільною сумісною власністю сторін і частка кожного з подружжя в праві власності є рівною і становить по 1/2 його частині.

Таким чином, в разі, якщо сторона договору або інша зацікавлена особа, хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, врахувавши те, що позивач особистої згоди на продаж автомобіля не надавав (а це свідчить про порушення його майнових прав), дійшов обґрунтованого висновку проте, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності.

При вирішення питання щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходив з встановленої на час вирішення спору ринкової вартості спірного автомобіля, яка згідно висновку від 23 серпня 2022 року №96/22 транспортно-товарознавчого дослідження складає 236 777,12 грн.

Колегією суддів беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що визначена експертом середня ринкова ціна автомобіля Skoda Octavia А5, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 двигун НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 у розмірі 236 777,12 грн. не може бути підставою для стягнення половини вартості автомобіля, оскільки, висновок складено на підставі вихідних даних, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та без огляду саме спірного транспортного засобу, визначення його технічного стану та з урахування зносу автомобіля.

Колегія суддів зазначає, що при дослідженні експертом питання про вартість спірного автомобіля, огляд останнього не здійснювався, що вбачається з висновку від 23 серпня 2022 року №96/22. Тому цей висновок не може бути взятий за основу для визначення вартості даного рухомого майна.

Як встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, проведення оцінки без огляду транспортного засобу унеможливлює встановлення ідентифікаційних даних колісного транспортного засобу; його комплектності; укомплектованості; технічного стану, обсягу і характеру пошкоджень; пробігу за одометром, інших показників на момент технічного огляду, необхідних для оцінки майна. Крім того, при проведенні оцінки без огляду автомобіля, оцінювач не має змоги встановити необхідні обставини, які зазначені в п.5.5 Методики.

Отже, при вирішення питання щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів виходить зі звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_6 , який був складений після візуального огляду саме спірного транспортного засобу, та відповідно до якого, ринкова вартість транспортного засобу Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 станом на 11.05.2018 з урахуванням стану автомобіля на момент продажу, складає 156 272,90 грн. (а.с.143-159).

Отже, сума грошової компенсацію вартості частки автомобіля Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 , становить 78 136,45 грн. (156 272,90 грн. : 2).

Тому рішення суду першої інстанції у відповідній частині підлягає до зміни.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль було придбано за гроші, отримані від продажу належного відповідачу автомобіля Skoda Fabia червоного кольору 2007 року випуску державний номер НОМЕР_1 та коштів у розмірі 9 000 доларів, які були взяті в борг, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання на те (як і в суді першої інстанції), що спірний автомобіль був відчужений в інтересах сім`ї, оскільки, виручені кошти від продажу автомобіля пішли на утримання спільного сина, також не підтверджено з наданням належних та допустимих доказів, тому відхиляються колегією суддів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення - змінити в частині розміру грошової компенсацію вартості частки автомобіля Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 . В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу відповідача, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на позивача суму судового збору у розмірі 781,36 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року в частині розміру грошову компенсацію вартості частки автомобіля Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 , в порядку розподілу майна, що належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в порядку розподілу майна, що належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, суму грошової компенсації вартості частки автомобіля Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 у розмірі 78 136 (сімдесят вісім тисяч сто тридцять шість) гривень 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 781,36 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: