Справа № 351/984/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

з участю секретаря Боднарук О.І.,

представників позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_2 до Заболотівської селищної ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Заболотівської селищної ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті власника ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Друга частина житлового будинку належить відповідачці ОСОБА_3 , яка більше 20 років постійно проживає в с. в.-надєждінскоє, АДРЕСА_2 надєждінского району приморского краю російської федерації.

31.10.2013р. власник частини будинковолодіння ОСОБА_3 уповноважила його на свій розсуд розпорядитися її частиною нерухомого майна, а саме: відчужити на ціну і на умовах по своєму бажанню її долю у вищевказаному будинковолодіння, так як вона не має наміру змінювати місце проживання і в Україну не повернеться.

Нотаріальна довіреність на ім`я ОСОБА_2 видана 31.10.2013р. терміном на 2 роки без права передоручення. З тих пір ОСОБА_3 з позивачем не спілкується і йому місце знаходження її невідоме.

В результаті більше 10 років цілим будинком з господарськими будівлями, а також земельною ділянкою, яка закріплена за господарством, користується позивач, підтримує будинок та господарські будівлі, а також земельну ділянку в належному стані, несе витрати по утриманні домогосподарства, сплачує податок за землю.

Позивач з часу набуття права на іншу частину будинку фактично відкрито безперервно володіє вказаним будинковолодінням, несе витрати по його утриманні, доглядає за будинком. Однак, у зв`язку з відсутністю відповідача у будинку та в зв`язку з його непроживанням, він позбавлений можливості здійснити приватизацію земельної ділянки, позбавлений можливості здійснити будь-які інші дії щодо приведення в належний стан технічних характеристик будинку. Протягом строку володіння треті особи не заявляли свої вимоги на будинковолодіння чи на його частину. Натомість позивач добросовісно, відкрито і безперервно користується житловим будинком понад 10 років, при цьому, за свій рахунок здійснює поточний ремонт будинку, господарських будівель та споруд, благоустрій подвір`я та догляд за земельною ділянкою, тобто фактично здійснює правомочності власника, які передбачені ст.ст. 319, 322, 383 ЦК України. Він добросовісно заволодів вказаним майном та продовжує відкрито і безперервно користуватися вказаним будинком, господарськими будівлями і спорудами.

Просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , яка проживає в с. в.-надєждінскоє, АДРЕСА_3 надеждінского району приморського краю російської федерації.

Представник позивача, адвокат Фармуга В.С. в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що відповідачка ОСОБА_3 не проживає в Україні, у спірному житловому будинку, більше десяти років, не цікавиться будинком, який є дерев`яним та потребує ремонту. Просив позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що являється подругою сім`ї позивача. Відповідачка є тіткою позивача. Вони посварилися через поділ спадкового майна, спірного житлового будинку, оскільки відповідачка дала довіреність з умовою сплати їй 4000 доларів США за 1/2 частину житлового будинку. Позивач не підтримує жодного зв`язку із відповідачкою.

Представник відповідача Заболотівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання не повідомила.

Суд, вислухавши представників позивача, дослідивши та перевіривши зібрані докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних прідстав.

Відповідно до довіреності, посвідченої 31.10.2013р. ОСОБА_3 , остання уповноважує ОСОБА_2 продати за ціну і на умовах, на свій розсуд 1/2 частину в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2010р.. Дану частину житлового будинку ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_2 продати не менше як за 4000 доларів США та перерахувати на її розрахунковий рахунок. Довіреність видана строком на 2 роки, без права передоручення.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2009, житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належав ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2010р. спадкоємцями зазначеного у даному свідоцтві майна, а саме: житлового будинку по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_3 , яка проживає в с. в.-надєждінскоє, АДРЕСА_3 надеждінского району приморського краю російської федерації, та онук ОСОБА_2 .. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 половину житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами видано ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 921.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2010р. спадкоємцями зазначеного у даному свідоцтві майна, а саме: житлового будинку по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_3 , яка проживає в с. в.-надєждінскоє, АДРЕСА_3 надеждінского району приморського краю російської федерації, та онук ОСОБА_2 .. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 половину житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами видано ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за № 923.

Згідно довідки Іллінецької сільської ради від 17.07.2009 № 664, виданої ОСОБА_4 , земельна ділянка, яка закріплена за господарством, належить до земель Іллінецької сільської ради і ОСОБА_4 дійсно не набула права в межах норм приватизації.

Технічний паспорт на спірний житловий будинок виданий на ОСОБА_2 23.03.2022р.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.04.2024 за адресою: АДРЕСА_4 ніхто не проживає. Зі слів сусідки ОСОБА_5 у даному житловому будинку ніхто не проживає після смерті ОСОБА_4 з 17.07.2009р., ОСОБА_3 проживає за межами України (російська федерація).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Отже, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Звертаючись до суду позивач вказує на те, що він є власником частини спірного будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , друга частина житлового будинку належить відповідачці, яка більше 20 років постійно проживає в російській федерації. 31.10.2013р. ОСОБА_3 уповноважила його на свій розсуд розпорядитися її частиною нерухомого майна, так як вона не має наміру змінювати місце проживання і в Україну не повернеться. Місце знаходження відповідачки позивачу невідоме. Тому більше 10 років він користується цілим будинком з господарськими будівлями, а також земельною ділянкою, яка закріплена за господарством, підтримує будинок та господарські будівлі, а також земельну ділянку в належному стані, несе витрати по утриманні домогосподарства, сплачує податок за землю.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Виняток прямо передбачено законом - це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Посилання на те, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 входять до спадкового майна ОСОБА_4 ,та інша 1/2 частина на праві власності належить відповідачці, підтверджує, що позивач знав, що володіє чужим майном. Тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

З урахуванням ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у справі суд також врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 по справі № 225/2258/17.

Крім того, суд враховує вимоги ст. 41 Конституції України, відповідно до змісту якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Аналогічний принцип непорушності права власності закріплений і в ст. 321 ЦК України.

Позивач не представив доказів добросовісного тривалого володіння часткою відповідачки, зокрема, ремонту, утримання, оплати комунальних послуг тощо.

Також суд відкидає доводи ОСОБА_2 про тривале добросовісне володіння часткою ОСОБА_3 оскільки позивач на підставі довіреності від 31.10.2013 р.на протязі двох років міг відчужити майно, діючи як представник власника, а не самостійно, як добросовісний сторонній володілець.

Також суд звертає увагу на той факт, що позивач не позбавлений можливості набути права власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, оформивши нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу із спадкоємцем майна ОСОБА_3 , відповідно до норм Глави 26 Цивільного Кодексу України.

Суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_2 не довів наявності підстав для набуття права власності на нерухоме майно за давністю володіння, а тому позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст.4, 259, 265-268, 273 ЦПК України, ст..ст.335, 344 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Заболотівської селищної ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Ігор СЕГІН