Провадження №22-ц/812/289/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Миколаїв

Справа № 490/7352/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н. О.,

суддів: Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В.

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

Міського комунального підприємства «Миколаївводонакал»

до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Чулупом О. С. 28 жовтня 2024 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

В серпні 2024 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» ( далі МКП «Миколаївводоканал») звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який обґрунтовувало наступним.

Позивач вказував, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі, відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та споживачами за вказаною адресою був укладений шляхом оформлення особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі розрахункової книжки.

МКП «Миколаївводоканал» у повному обсязі та належним чином виконувало свої обов`язки щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Відповідачі зобов`язань щодо оплати наданих послуг не виконували, внаслідок чого за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на червень 2024 року обліковується заборгованість у сумі 11 822 грн 64 коп., яка складається з заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 10 718 грн 32 коп. та абонентської плати в розмірі 1104 грн 32 коп.

Посилаючись на викладені обставини та те, що відповідачами не надавалось заяв та підтверджуючих документів з питання тимчасової відсутності або заяв на опломбування запірних вентилів у квартирі, щодо припинення користування послугами, скарг чи претензій для здійснення перерахунку вартості послуг за період її ненадання, надання невідповідної якості позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 11 822 грн 64 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що позивач з 12 квітня 2022 року припинив надання послуг з постачання питної води, в крани подається технічна вода, непридатна для споживання, у зв`язку з чим мав розробити нові тарифи на технічну воду, чого зроблено не було. Тому відповідач з квітня 2022 року припинила оплачувати послуги позивача та вимушена купувати питну воду. Крім того, з 2020 року по лютий 2022 року вона виїжджала та не використовувала воду і дані лічильника не надавала. Інформація щодо абонентської плати позивачем також до її відома доведена не була.

Так само відповідач звернула увагу суду щодо необхідності застосування строку позовної давності три роки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 11 822 грн 64 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь МКП «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі по 1009 грн 33 коп. з кожного.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що вимоги МКП «Миколаївводоканал» про стягнення з відповідачів боргу з оплати за централізоване водопостачання і водовідведення є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким перерахувати заборгованість.

Апелянт зазначає, що сума заборгованості за водопостачання і водовідведення не відповідає дійсності. З 2020 року по лютий 2022 року вона виїжджала та не використовувала воду, а тому показники лічильника не надавала. З березня 2022 року відповідач надавав показники лічильників, але сайт позивача не працював, у зв`язку із воєнним станом, були перебої зі зв`язком. Крім того, відповідач ОСОБА_2 вже 10 років проживає в Польщі.

Позивач нарахував заборгованість з розрахунку середньодобовому розміру водопостачання, але і це він зробив з порушенням п. 24 «Індивідуального договору».

Станом на 27 жовтня 2024 року показники лічильника становлять 825 куб. м., а попередні 761 куб. м. Тож різниця складає 64 куб. м., а тому до сплати за питну воду підлягає 2178 грн 56 коп (64*34,044), але аж ніяк не 11 822,64 грн. Крім того тариф за технічну воду повинен бути значно менший.

До того ж позивачем пропущено позовну давність.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі споживачам за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира обладнана приладом обліку з 01 лютого 2002 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є зареєстрованими за вказаною адресою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 27 серпня 2024 року за № 9.19-, за вказаною адресою відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 обліковується заборгованість за період з грудня 2019 року по червень 2024 року у розмірі 11 822 грн 64 коп., яка складається з заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 10 718 грн 32 коп. та абонентської плати в розмірі 1104 грн 32 коп.

Нарахування за надані послуги відбувалось відповідно до затверджених норм згідно благоустрою помешкання на підставі рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 385 від 26 червня 1988 року, № 592 від 14 липня 2017 року, № 661 від 28 липня 2021 року за нормою 9,10/8,94 куб. м. на одну людину на місяць, які діяли у вказаний у заборгованості період.

Так, відповідно до статей 67-68 ЖК України та статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» наймач або власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за надані комунальні послуги. Плата за надані комунальні послуги у вигляді питного водопостачання та водовідведення береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно з статтею 64 ЖК України наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статті 13, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-ІV, який діяв до 01.05.2019, передбачають, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Норми статей 1, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. №2189-VІІІ, який набрав чинності 10 грудня 2017 року, визначають, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Кількісний показник комунальних послуг це кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Норми споживання комунальних послуг кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством.

Плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Статтями 19, 12 вищевказаних Законів України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено надання житлово-комунальних послуг виключно на договірних засадах, проте відповідно до норм статей 7, 20 цих Законів споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений цими Законами обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до п.31 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690 у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю або іншій особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, показань відповідного вузла обліку, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем послуг за попередні 12 місяців, а у разі відсутності такої інформації за фактичний час споживання послуг, але не менше 15 діб.

У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем або іншої особи яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Згідно з статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як встановлено судом відповідачі є споживачами комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак вони не сплачували своєчасно вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк. За такого у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Належних доказів того, що у період, за який стягується заборгованість, відповідачі відмовлялися від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися, або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було.

Не містять матеріали справи й доказів того, що відповідачі надавали у визначений договором строк виконавцю або іншій особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, показання відповідного вузлу обліку протягом трьох місяців.

У справі, що переглядається, підтверджено факт надання позивачем та отримання відповідачами послуг МКП «Миколаївводоканал», порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій у період, за який стягується заборгованість, щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, то слід зазначити наступне.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

За постановами Кабінету Міністрів України (від 11 березня 2020 року №211 початок дії карантину та від 25 квітня 2023 року №651 закінчення дії карантину) дія карантину в Україні тривала з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120 від 15.03.22 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Законом України від 8 листопада 2023 року № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Отже з урахуванням наведених норм права, якою подовжена позовна давність на строк дії карантину та воєнного стану, який діє на даний час, позов МКП «Миколаївводоканал» подало в межах строку позовної давності.

Встановивши викладені обставини, оцінивши належним чином надані сторонами докази відповідно до приписів ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо сплати поточних спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в останніх утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим суду позивачем.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову й стягнення з відповідачів заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Н. О. Шаманська

Судді: Т. Б. Кушнірова

І. В. Лівінський

Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.