КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/9858/23 Головуючий у 1 інстанції: Диба О.В.
провадження №22-ц/824/4287/2025 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Верланова С.М.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бедрицької Оксани Олегівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на протокольну ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Громадської організації «Дубовий Гай» про встановлення земельного сервітуту, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з позовом про встановлення земельного сервітуту.

У вересні 2024 року Бедрицька О.О. - представник ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ГО «Дубовий гай» з позовом про встановлення земельного сервітуту.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі адвоката Бедрицької О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування ухвали та ухвалення нового рішення, яким позовну заяву задовольнити.

Скаргу обґрунтовано тим, що винесення та оформлення судового рішення про повернення позову третьої особи без розгляду протокольною ухвалою суперечить приписам чинного процесуального законодавства, адже порушує право особи на доступ до правосуддя та права на оскарження судового рішення

Зазначає, що судове рішення про повернення позову третьої особи без розгляду, ухвалене протокольною ухвалою у судовому засіданні 14.10.2024 року у справі №756/9858/23, не містить мотивування та підстав відмови у задоволенні заявленого клопотання.

Наголошує, що ухвалення судового рішення про повернення позову третьої особи без розгляду у вигляді протокольної ухвали, а не у вигляді окремого документу, а також не направлення оскаржуваної ухвали третій особі є грубим порушенням права ОСОБА_1 на оскарження судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Правдюк В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а протокольну ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Вказує, що суд першої інстанції не мав жодних процесуальних повноважень приймати позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду незалежно від дати подачі заяви та інших обставин і цілком обґрунтовано виходив з того, що поданий позов третьої особи із самостійними вимогами відносно предмету спору у справі підлягає залишенню без розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із позовом про встановлення земельного сервітуту.

У вересні 2024 року Бедрицька О.О. - представник ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ГО «Дубовий гай» із позовом про встановлення земельного сервітуту.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна №756/9858/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Громадської організації «Дубовий Гай» про встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0045, яка перебуває у власності Громадської організації «ДУБОВИЙ ГАЙ» на право проходу та проїзду транспортним засобом, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, в тому числі для забезпечення водопостачання, водовідведення та каналізації від АДРЕСА_1 Оболонського району міста Києва до земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0030 загальною площею 0,1 га на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 серпня 2023 року відкрито провадження у справі і розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

12.09.2024 року ОСОБА_1 було подано позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, в якому він просив прийняти до провадження позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ГО «Дубовий Гай» про встановлення земельного сервітуту та здійснювати спільний розгляд цього позову третьої особи у межах справи №756/9858/23 за первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Громадської організації «Дубовий Гай» про встановлення земельного сервітуту.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року у справі №756/9858/23 позовом ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Громадської організації «Дубовий Гай», про встановлення земельного сервітуту повернуто заявнику.

Винесення та оформлення судового рішення про повернення позову третьої особи без розгляду протокольною ухвалою суперечить приписам чинного процесуального законодавства, адже порушує право особи на доступ до правосуддя та права на оскарження судового рішення.

Згідно ст.258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази. Частиною 2 цієї статті унормовано, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

За ч.5 ст.259 ЦПК України ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Отже, ухвала, постановлена судом у судовому засіданні 26.09.2024 у справі №756/1573/24, є судовим рішенням.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ст.260 ЦПК України ухвала має містити мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу та резолютивної частини із зазначенням висновків суду, строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Пунктом 12 зазначеної Постанови визначено, що у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах, інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов`язки сторін.

Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог (п.13 Постанови).

У справі «Хаджианастасіу проти Греції» Європейський суд з прав людини виснував, що суди повинні зазначати з достатньою ясністю доводи та мотиви, якими вони обґрунтовують свої рішення.

Також, у справі «Руїс Тория проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що повне мовчання суду касаційної інстанції з питання законності відмови в залученні до доказів у справі доказів заявника є несумісним з концепцією справедливого судового розгляду, закладеної в основу ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, судове рішення про повернення позову третьої особи без розгляду, ухвалене протокольною ухвалою у судовому засіданні 14.10.2024 року у справі №756/9858/23, не містить мотивування та підстав відмови у задоволенні заявленого клопотання.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, відсутність рішення суду є порушеннями права на доступ до суду («Мултіплекс проти Хорватії», № 58112/00, п. 45, 10 липня 2003 року; «Кутіч проти Хорватії», № 48778/99, п. 25, ЕСИК. 2002-11, та «Сухорубченко проти Росії», № 69315/01, п. 43, 10 лютого 2005 року).

Крім того, оскільки рішення про повернення позову третьої особи було ухвалено протокольною ухвалою, ОСОБА_1 , який не є ні стороною, ні учасником справи, не має доступу до протоколу судового засідання, яким було зафіксовано винесення оскаржуваного судового рішення.

ОСОБА_1 позбавлений можливості у строки, визначені чинним процесуальним законодавством, оскаржити судове рішення щодо прийняття її позову, чим порушується право особи на апеляційне оскарження, передбачене ст.129 Конституції України та ст.3 ЦПК України.

Відсутність рішення щодо прийняття позову Третьої особи у вигляді окремого документу, відсутність цього рішення в Єдиному державному реєстрі судових, та не направлення його третій особі фактично позбавило ОСОБА_1 оскаржити процесуальне рішення суду та створило перешкоди для реалізації третьою особою право на захист свого порушеного права.

Отже, ухвалення судового рішення про повернення позову третьої особи без розгляду у вигляді протокольної ухвали, а не у вигляді окремого документу, а також не направлення оскаржуваної ухвали третій особі є грубим порушенням права ОСОБА_1 на оскарження судового рішення.

Істотні порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя та винесення рішення про повернення позову третьої особи без розгляду, унеможливлюють реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав.

Підставою для повернення позовної заяви слугувало те, що вимоги третьої особи - ОСОБА_1 , не є самостійними вимогами на предмет спору в розумінні статті 52 ЦПК України, а є фактично ідентичними вимогами щодо первісного позову, задоволення яких має наслідком і задоволення первісного позову.

Такий висновок суду суперечить суті інституту третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Суд першої інстанції ототожнив позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та зустрічний позов.

За ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Тобто, задоволення зустрічного позову виключає задоволення первісного позову.

В той же час, позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору не виключає задоволення первісних вимог.

Повертаючи позов третьої особи суд фактично визнав, що первісний позов та позов третьої особи мають спільний предмет, що стосується одних й тих самих прав відносно земельних ділянок.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №910/12463/18 для того, щоб набути статус третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору повинно бути дотримано декілька критеріїв:

1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору);

2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам);

3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Зважаючи на це, саме дотримання цих критеріїв підлягає оцінці при прийнятті рішення щодо вступу у справу третьої особи із самостійними вимогами.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Подібна права позиція щодо визначення предмету спору викладена, зокрема, у Постановах Великої Палати Верховного Суду у справах від 13.03.2019 № 916/3245/17 та від 12.06.2019 № 916/542/18.

Відтак вимога третьої особи має бути заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами.

Предметом спору у справі №756/9858/23 є земельна ділянка з кадастровим номером :85:625:0045, яка перебуває у власності Громадської організації «ДУБОВИЙ ГАЙ», щодо якої позивачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять встановити постійного, безоплатного земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0045, яка перебуває у власності Громадської організації «ДУБОВИЙ ГАЙ» на право проходу та проїзду транспортним засобом, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, в тому числі для забезпечення водопостачання, водовідведення та каналізації від АДРЕСА_1 Оболонського району міста Києва до земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0030 загальною площею 0,1 га на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Предметом позову у справі №756/9858/23 є вимоги щодо встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту щодо частини земельної з кадастровим номером :85:625:0045, яка перебуває у власності Громадської організації «ДУБОВИЙ ГАЙ» на право проходу та проїзду транспортним засобом, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, в тому числі для забезпечення водопостачання, водовідведення та каналізації від АДРЕСА_1 Оболонського району міста Києва до земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0030 загальною площею 0,1 га на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В свою чергу, предметом спору у позові третьої особи є земельна з кадастровим номером :85:625:0045, яка перебуває у власності Громадської організації «ДУБОВИЙ ГАЙ» та щодо частини земельної ділянки загальною площею земельного сервітуту 0,06 га з кадастровим номером :85:625:0045, яка перебуває у власності Громадської організації «ДУБОВИЙ ГАЙ» та щодо частини земельної ділянки загальною площею земельного сервітуту 0,1 га :85:625:0030, яка перебуває у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на право проходу та проїзду на велосипеді, проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій від АДРЕСА_1 Оболонського району міста Києва до земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0029 загальною площею 0,1 га на користь власника земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0029.

Предметом позову в позові третьої особи є вимоги щодо встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки загальною площею земельного сервітуту 0,06 га з кадастровим номером :85:625:0045, яка перебуває у власності Громадської організації «ДУБОВИЙ ГАЙ» та щодо частини земельної ділянки загальною площею земельного сервітуту 0,1 га :85:625:0030, яка перебуває у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на право проходу та проїзду на велосипеді, проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій від АДРЕСА_1 Оболонського району міста Києва до земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0029 загальною площею 0,1 га на користь власника земельної ділянки з кадастровим номером :85:625:0029.

Як вбачається з наведеного, ОСОБА_1 дотримано матеріально[1]правовий критерій, з яким Цивільний процесуальний кодекс України пов`язує набуття статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Позивачами у справі №756/9858/23 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідачем - ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ».

В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом про встановлення земельного сервітуту. При цьому, відповідачами за цим позовом було визначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ», які є позивачем та відповідачем відповідно у справі №756/9858/23.

Як вбачається з матеріалів справи №756/9858/23, позовна заява третьої особи була подана 12.09.2024 року. Станом на дату подання позову третьої особи справа знаходилася на стадії підготовчого провадження. Тобто, позовна заява ОСОБА_1 є такою, що подана під час підготовчого провадження та до його закінчення.

Як зазначалося у позовній заяві та підтверджувалося доданими до позову доказами, земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться у середині земельного масиву та межує з земельними ділянками:

- земельна ділянка з кадастровим номером :85:625:0045, яка належить ГО «Дубовий Гай» (Відповідач у справі за первісним позовом);

- земельна ділянка з кадастровим номером :85:625:0030, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (Позивачі у справі за первісним позовом).

Оскільки, розташування земельної ділянки обумовлює відсутність у ОСОБА_1 окремого проїзду та доступу до земельної ділянки від території загального користування по АДРЕСА_1 , то такими обставинами створюються перешкоди для здійснення позивачем законних намірів по використанню належної їй земельної ділянки за цільовим призначенням, проживанню, користуванню земельною ділянкою та проведення будівельних робіт.

З огляду наведене, ОСОБА_1 може використовувати належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :85:625:0029 лише із залученням сусідніх земельних ділянок, що межують із зазначеною земельною ділянкою.

Таким чином, жодного іншого шляху встановити проїзд та доступ до земельної ділянки позивача, окрім як через земельні ділянки, що належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ», не є можливим.

Водночас, у провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває справа №756/9858/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ» про встановлення земельного сервітуту.

Як зазначалося вище, земельна ділянка ОСОБА_1 межує із земельними ділянками, що належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ». Встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку, що належить ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ», є предметом спору у справі №756/9858/23. При цьому, предметом спору за позовом ОСОБА_1 є встановлення земельного сервітуту через земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ» та щодо яких Оболонським районним судом міста Києва розглядається справа №756/9858/23.

Встановлення земельного сервітуту щодо земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (земельна ділянка з кадастровим номером :85:625:0030) та ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ» (земельна ділянка з кадастровим номером :85:625:0045) шляхом надання можливості проходу, проїзду та прокладення комунікацій до земельної ділянки позивача від АДРЕСА_1 є доцільним та ефективним способом захисту права власності позивача. При цьому, встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для власників земельних ділянок, щодо яких він встановлений.

Згідно положень ст.195 ЦПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення ст.ст.193, 194 ЦПК України.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним. Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Великої Палати Верховного Суду у справах від 13.03.2019 № 916/3245/17 та від 12.06.2019 № 916/542/18.

З аналізу наведених норм процесуального закону та відповідних роз`яснень Постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», слідує, що процесуальний закон вказує на певні умови прийняття судом позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету позову: 1) взаємний зв`язок первісного позову та позову третьої особи; 2) однорідність вимог та нерозривна пов`язаність вимог між собою; 3) від вирішення однієї вимоги залежить вирішення інших; 4) доцільність спільного розгляду цих позовів.

Позов третьої особи ОСОБА_1 в повній мірі відповідає зазначеним умовам: є наявний взаємний зв`язок первісного позову та позову третьої особи, вимоги третьої особи є однорідними та нерозривними між вимогами первісного позову. Від вирішення вимог ОСОБА_1 залежить вирішення вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки з ході розгляду позову може бути встановлено інший, найменш обтяжливий спосіб встановлення земельного сервітуту, ніж зазначено у позовній заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Аналіз позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ГО «ДУБОВИЙ ГАЙ», що перебуває у провадженні Оболонського районного суду міста Києва та поданий позов третьої особи ОСОБА_1 , яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору дає підстави стверджувати, що ці позови є взаємопов`язаними та поєднані спільним предметом спору, позов ОСОБА_1 містить самостійні вимоги щодо встановлення земельного сервітуту стосовно власної земельної ділянки, а відтак висновки Оболонського районного суду міста Києва про те, що вимоги позовної заяви ОСОБА_1 не є самостійними вимогами на предмет спору в розумінні статті 52 ЦПК України є помилковими.

Щодо пропуску ОСОБА_1 строку для подання позову третьої особи, то є невірним ототожнення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, із зустрічним позовом, не врахувавши те, що зустрічний позов подається відповідачем, який є стороною і вже приймає участь у справі. Водночас, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, подає особа, яка не є стороною у справі. А тому приписи ст.ст.193, 194 ЦПК України мають застосовуватися з урахуванням норм ст.52 ЦПК України, оскільки за приписами цієї норми законодавець не обмежує третю особу у праві пред`явлення позову. Навіть якби особу було б залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, то строк на реалізацією такої особи права пред`явити позов із самостійними вимогами щодо предмету спору був би такий, як передбачено ст.52 ЦПК України - до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як зазначалося, відповідно до ст.52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

За приписами ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, в тому числі про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Як свідчать матеріали справи №756/9858/23, позов ОСОБА_1 був поданий під час підготовчого провадження та до закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, тобто в межах встановленого ст.52 ЦПК України строку.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва про відкриття провадження у справі №756/9858/23 від 04.09.2023 відповідачу встановлено строк до 10.09.2023 надати суду відзив на позовну заяву.

На момент спливу строку для надання відповідачем відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 ще не був обізнаний про порушення його права та не міг реалізувати своє право на подання позову третьої особи.

Згідно ст.195 ЦПК України положення статей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.

За приписами ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Положення ст.193 ЦПК України є загальною нормою по відношенню до приписів ст.52 ЦПК.

Згідно зі ст.191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідач має право надіслати суду та іншим учасникам справи відзив на позовну заяву.

Надіслання відзиву на позовну заяву не є моментом закінчення підготовчого провадження, а отже строком надіслання відзиву на позовну заяву не може бути обмежене право третьої особи вступити у справу.

Крім того, згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі №902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі №923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі №910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Отже, норми ст.193 ЦПК України щодо пред`явлення зустрічного позову у строк для подання відзиву є загальними по відношенню по положень ст.52 ЦПК України щодо вступу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу до закінчення підготовчого провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

З огляду на наведене, висновку про пропуск ОСОБА_1 строку для подання позову є помилковими.

Таким чином, ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 14.10.2024 у справі №756/9858/23 не ґрунтується на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, судом першої інстанції невірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставами для скасування рішення із ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги адвоката Бедрицької О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та скасування протокольної ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року про залишення позову без розгляду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Бедрицької Оксани Олегівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Протокольну ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року про залишення позову без розгляду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: