Справа №731/21/25
Провадження №2/731/71/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Тарасенко Д.В.,

представника позивача Гезердави В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у заді судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом, заявивши вимогу щодо стягнення із відповідача ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 210 444,42 грн. Також, позивач наполягає на розподілі судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2011 року з ОСОБА_1 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25% всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. До липня місяця 2024 року донька проживала разом з позивачем. На виконання вище вказаного рішення суду було видано відповідний виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання у межах виконавчого провадження №28046368. За результатами неналежного виконання відповідачем рішення суду утворилася значна заборгованість по аліментах, яка нарахована за період спільного проживання дитини з позивачем з січня 2015 року по січень 2023 року, та становить 196 435,95 грн. На переконання позивача, будь-які обґрунтовані причини затримки виплати ОСОБА_1 аліментів відсутні, а тому заборгованість виникла з його вини.

У зв`язку з цим, позивачка, посилаючись на положення ст. 196 СК України, а також практику Верховного суду, провела розрахунок неустойки (пені) за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів на утримання доньки, згідно якого за період з січня 2015 року по січень 2023 року, з урахуванням неможливості перевищення розміру пені 100% від суми заборгованості, розмір пені становить - 210 444,42 грн.

Таким чином, оскільки можливість врегулювати вказаний спір у позасудовому порядку відсутня, ОСОБА_2 була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18 лютого 2025 року

Представник позивача адвокат Гезердава В.В. в судовому засіданні заявлені у межах вказаного позову вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні, пред`явлені до нього вимоги не визнав та пояснив, що аліменти сплачувались ним за рішенням суду, та стягувались через виконавчу службу. Певний час сторони проживали разом, однак, після припинення шлюбних відносин він залишив нерухоме майно в користуванні дружини. В 2014 році служив за мобілізацією, в подальшому 2,5 року за контрактом. В цей період із стягувачем була усна домовленість про те, що аліменти будуть стягуватись лише з заробітної плати за основним місцем роботи на заводі, однак не будуть стосуватись військових грошей. Були непорозуміння щодо сплати аліментів із доходу, отриманого від оренди земельної ділянки. У 2022 році він знову став до лав Збройних сил України. Вказав, що розрахунок заборгованості на час розгляду справи не оскаржувався.

З`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить відповідна копія її свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

Згідно з копії рішення Варвинського районного суду Чернігівської області, ухваленого 02 серпня 2011 року у межах справи №2-136/2011, з ОСОБА_1 стягнено на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення не оскаржувалося та 15 серпня 2011 року набрало законної сили (а.с. 17-18).

Як вбачається із довідки начальника Варвинського відділу ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 січня 2025 року №27.13-32/24/25, станом на 31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 має наявну заборгованість по аліментах у сумі 196 435,95 грн, згідно АСВП №28046368, відкритого 08 серпня 2011 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-136, виданого 03 серпня 2011 року Варвинським районним судом Чернігівської області, про стягнення аліментів (а.с. 19). Додаток: Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів щодо боржника ОСОБА_1 станом на 09 грудня 2024 року (а.с. 20-21).

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем щомісячно.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що боржник ОСОБА_1 аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини у повному обсязі не сплачував, внаслідок чого станом на 09 грудня 2024 року заборгованість по аліментах становить 196 435,95 грн, розмір якої на етапі судового розгляду відповідачем не заперечувався.

Положеннями статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Окремо суд вказує, що в даному випадку слід керуватись презумпцією вини платника аліментів, оскільки відповідно до ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Крім того, суд звертає увагу й на те, що за загальним правилом умовою застосування юридичної відповідальності є винна протиправна поведінка особи. Стягнення неустойки можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти, зокрема, у зв`язку з її ухиленням від сплати аліментів. В СК України не визначено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, в даному випадку слід звернутися до норм цивільного законодавства, які визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, відповідачем не доведено те, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, проте зобов`язання не було виконано з незалежних від нього причин.

У зв`язку з цим, відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів поважності причин несплати ним аліментів, а тому з нього підлягає стягненню неустойка за їх прострочення.

У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року №759/9457/15-ц викладено обов`язковий для всіх судів України правовий висновок: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення».

При цьому відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року №333/6020/16, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Згідно розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року до грудня 2022 року, поданого разом із позовом, здійсненим позивачкою, з урахуванням встановленого статтею 196 СК України обмеження, до стягнення підлягає 210 444, 42 грн.

Водночас, суд наголошує, що розмір неустойки не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості за аліментами (частина перша статті 196 СК України).

У постанові від 19 січня 2022 року, ухваленій у справі №711/679/21 Верховний Суд зазначив таке: формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

У зв`язку з цим, оскільки позивач, здійснюючи розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року до грудня 2022 року, помилково не врахував сплачені відповідачем аліменти, розмір яких перевищував суму аліментів, яка підлягала до стягнення на загальну суму 14 008,13 грн (108.31 грн за липень 2018 року + 2 779,96 грн за грудень 2019 року + 2 779,96 грн за жовтень 2020 року + 2 779,96 грн за грудень 2021 року + 3032,69 грн за серпень 2023 року + 2 527,25 грн за вересень 2024 року), то розмір пені за підрахунками суду становить 196 435,95 грн, що не перевищує розмір самої заборгованості.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 196 435,95 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір у розмірі пропорційно до задоволених вимог у сумі - 1 130, 53 грн (93,34%).

Щодо заявлених вимог розподілу судових витрат у частині наданої сторонам правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було долучено до матеріалів справи наступні документи:

- копія ордеру про надання правничої допомоги серії СВ №1112845 від 10 січня 2025 року (а.с. 22);

- акт виконаних робіт від 13 січня 2025 року, де перелічено види наданих юридичних послуг на загальну суму 5 000,00 грн (ознайомлення з правовими висновками Верховного Суду та написання позовної заяви та здійснення детального розрахунку пені 3 000 грн, участь у судових засіданнях 2 000 грн (а.с. 23);

- довідка про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката Гезердави В.В. 5 000,00 грн за надання правничої допомоги у справі про стягнення неустойки (пені) з заборгованості з аліментів (а.с. 24).

Проаналізувавши, надані стороною відповідача документи на підтвердження витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд приходить висновку про належність їх як доказів та такими, що доводять наявність витрат на правову допомогу, розмір яких на переконання суду цілком відповідає критерію розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд, зважаючи на необхідність задоволення заявлених позовних вимог частково, беручи до уваги, що позивачем надано належні докази на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, то необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у сумі 4 667 грн (93,34%).

На підставі наведеного, керуючись ст. 133, 137, 141, 263, 265, 273, 354, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) 196 435 (сто дев`яносто шість тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень 95 копійок пені за прострочення сплати аліментів по платежах за період із січня 2015 року по січень 2023 року.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати у розмірі 1 130 (одна тисяча сто тридцять гривень) 53 копійки.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 667 (чотири тисячі шістсот шістдесят сім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко