ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25394/23

Провадження № 22-ц/820/176/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника позивача Вонсович О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/25394/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2024 року, в складі судді Чевилюк З.А., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг від 25 травня 2018 року у розмірі 93861,79 грн станом на 23 серпня 2023 року, яка складається з 73959,02 грн заборгованості за кредитом, 19902,70 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 25 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 25 травня 2018 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 100000,00 грн. Проте, ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість 93861,79 грн, яка складається із 73959,02 грн заборгованість за кредитом, 19902,77 грн заборгованість за відсотками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 25 травня 2018 року у розмірі 89288,30 грн та судові витрати у розмірі 2553,22 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути суму неповернутого кредиту та відсотки за користування кредитом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позовну заяву було підписано ОСОБА_2 , який не надав достатніх документів для підтвердження його повноважень як представника в суді. Зокрема, до матеріалів справи надано лише довіреність від 10 серпня 2022 року №2042-К-Н-О, проте не надано документів, які б підтверджували перебування особи-підписанта в трудових чи інших цивільних відносинах з АТ КБ «ПриватБанк», не надано інформації про перебування представника позивача в статусі адвокат, відсутні відомості про Кіріченка В.М., як особу, яка може вчиняти дії від імені АТ КБ «ПриватБанк» щодо представництва юридичної особи. Крім того, з доданих до матеріалів справи доказів, слідує, що вони не засвідчені належним чином відповідно до порядку, передбаченого ДСТУ 4163:2020, оскільки неможливо встановити, хто саме засвідчив подані документи та коли, а також немає відмітки засвідчення копії документів «Згідно з оригіналом». Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору та досягнення згоди між сторонами щодо кредитного ліміту. Апелянтка зауважує, що кредитний договір не підписувала, розмір процентів за користування кредитними коштами не узгоджувала, кредитними коштами не користувалась. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б, що 17 січня 2022 року відповідачці було відкрито поточний рахунок із зазначенням реквізитів відкритого поточного рахунку. Наявні довідки про зміну кредитного ліміту та про видачу карток не є належними та допустимими доказами існування заборгованості в заявленому до стягнення розмірі, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів для таких документів (вихідного номера та дати створення). Позивач не надав доказів, які підтверджували б факт надання, дату надання та суму наданих кредитних коштів, а розрахунок заборгованості, в якому зазначена заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, не є документом первинного бухгалтерського обліку, а тому не є безспірним доказом існування заборгованості.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою суду від 04 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що посилання апелянтки про подання позову неуповноваженою особою, є необгрунтованими, оскільки на підтвердження повноважень представника позивача було надано копію довіреності від 10 жовтня 2022 року, виданої головою Правління АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 , в якій передбачено право останнього представляти інтереси банку, у тому числі, в судах, підписувати та подавати позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги тощо. Зазначає, що 25 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 25 травня 2018 року. З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що вона здійснювала оплату комунальних послуг, перекази між власними картками, поповнення карткового рахунку, зняття готівки тощо, що в сукупності вказує на користування нею кредитними коштами. Таким чином, відповідачка протягом тривалого часу, користуючись платіжною карткою та використовуючи кредитні кошти, не заперечувала проти отриманих нею послуг у банку, у тому числі, щодо необхідності сплати відсотків, вимог щодо непогодження між сторонами плати за користування кредитом не заявляла. Тому твердження апелянтки про те, що кредитний договір вона не підписувала, проценти не узгоджувала, кредитними коштами не користувалась є необгрунтованими.

В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Вонсович О.А. проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_1 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 25 травня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим отримала кошти на картковий рахунок.

Підписавши вказану заяву відповідачка підтвердила, що вона приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою: privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становить між нею та Банком договір банківського обслуговування.

17 січня 2022 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій були викладені істотні умови кредитування, а саме: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту 200000,00 грн для карт «Універсальна», 200000,00 грн для карт «Універсальна Gold», строк кредитування, мета отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, процентна ставка 42,0% для карт «Універсальна» та 40,8% для карт «Універсальна Gold» (п.1.3 заяви), тип процентної ставки-фіксована, загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 19 лютого 2021 року було видано кредитну картку типу «Універсальна Gold», НОМЕР_1 з терміном дії до 01/2025 року, 17 січня 2022 року видано кредитну картку типу «Універсальна Gold», НОМЕР_2 з терміном дії до 12/2025 року.

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , міститься інформація про зміну кредитного ліміту, а саме: 15 січня 2021 року 0,00 грн; 17 січня 2022 року збільшення кредитного ліміту 100000,00 грн; 08 серпня 2022 року зменшення кредитного ліміту 96450,00 грн; 09 серпня 2022 року зменшення кредитного ліміту 96450,00 грн, 23 серпня 2022 року зменшення кредитного ліміту 91450,00 грн, 30 серпня 2022 року зменшення кредитного ліміту 83000,00 грн, 09 січня 2023 року зменшення кредитного ліміту 76510,45 грн, 20 січня 2023 року зменшення кредитного ліміту 76418,88 грн, 31 січня 2023 року зменшення кредитного ліміту 76418,88 грн, 13 лютого 2023 року зменшення кредитного ліміту 76418,88 грн, 24 лютого 2023 року зменшення кредитного ліміту 76418,88 грн, 07 березня 2023 року 76418,88 грн, 20 березня 2023 року 76418,88 грн, 31 березня 2023 року 76418,88 грн, 07 квітня 2023 року зменшення кредитного ліміту 0,00 грн.

Зі змісту виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що вона отримувала кредитні кошти та користувалась ними, періодично погашаючи заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25 травня 2018 року, станом на 23 серпня 2023 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 93861,79 грн, яка складається з 73959,02 грн заборгованості за кредитом, 19902,77 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом надав суду: копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 25 травня 2018 року, паспорту споживчого кредиту, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та витягу з Умов та правил надання банківських послуг, заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 25 травня 2018 року, станом на 23 серпня 2023 року, довідку щодо терміну дії картки, виписку з рахунку позичальника.

Однак, підписана відповідачкою анкета-заява від 25 травня 2018 року не містить розміру процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру, при цьому вказано, що повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг розміщена на сайті банку.

Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою, також не є належним доказом погодження між сторонами всіх істотних умов банківського договору, оскільки, він містить інформацію про два типи кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», тобто вказана інформація носить лише інформаційний характер щодо користування різними типами банківських карток та не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, крім того зазначена в паспорті інформація, зберігає чинність та є актуальною до 06 березня 2021 року.

Таким чином за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказані обставини. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору з огляду на їх мінливий характер.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Щодо витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилається позивач, то матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 травня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, також посилався на заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 17 січня 2022 року, яка підписана відповідачкою в електронному вигляді.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч.ч. 3, 4, 6, 7 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів того, що ОСОБА_1 надала письмову згоду, у якій міститься зразок її власноручного підпису, на укладення кредитного договору, шляхом використання її електронного підпису до матеріалів додано не було. З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що основні умови кредитування були передбачені в заяві від 17 січня 2022 року.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №335/8467/21.

Оскільки позивачем не було надано суду доказів погодження з відповідачкою у письмовій формі умов договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за процентами по кредиту.

Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.

Позивачем надано до суду виписку про рух коштів за банківським рахунком ОСОБА_1 з якої вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З виписки про руху коштів вбачається, що загальна сума витрат по рахунку ОСОБА_1 за період з 19 лютого 2021 року по 29 серпня 2023 року становила 370376,74 грн, в той час як сума зарахувань склала 276514,95 грн. При цьому, банком безпідставно списано з відповідачки відсотки за користування кредитними коштами у сумі 33097,20 грн, а тому вказану суму слід зарахувати в погашення заборгованості.

Відтак, з відповідачки підлягає стягненню 27667,39 грн заборгованості за тілом кредиту (370376,74 33097,20 грн = 337279,54 грн; 337279,54 грн 309612,15 грн (276514,95 грн + 33097,20 грн = 309612,15 грн) = 27667,39 грн).

Суд першої інстанції вказаних обставин не дослідив та безпідставно стягнув з ОСОБА_1 суму заборгованості в більшому розмірі та проценти за користування кредитом. А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є частково обґрунтованими.

Разом з тим, посилання апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з тим, що позовна заява підписана неуповноваженою на те особою, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частинами 1, 2 статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

При цьому, у пункті 1 частини 6 статті 19 ЦПК України в редакції, чинній на час подання позову, визначено, що малозначними справами, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» визначило ціну позову у сумі 93861,79 грн, тобто у розмірі меншому ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, ця справа за ціною позову на час звернення банку з позовом відносилася до малозначних справ. А тому відповідно до частини 2 статті 60 ЦПК України представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» у справі, яка є малозначною в силу закону, могла бути особа, яка досягла вісімнадцяти років та має цивільну процесуальну дієздатність.

Як убачається з матеріалів справи, до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», підписаної Кіріченком В.М., додано довіреність №2042-К-Н-О від 10 серпня 2022 року, згідно з якою ОСОБА_2 уповноважено представляти інтереси банку, зокрема, в судах усіх інстанцій з переліком прав, передбачених у цій довіреності, строком до 31 серпня 2024 року. Відтак, позов було підписано уповноваженою на це особою.

Посилання апелянтки на те, що до позовної заяви долучені неналежним чином засвічені копії письмових доказів колегія суддів також відхиляє.

Відповідно до ч.ч. 3, 6 статті 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявляла клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, однак вказане клопотання не було вирішено судом.

За клопотанням відповідачки в суді апеляційної інстанції було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» оригінали наступних доказів: анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 травня 2018 року, заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 січня 2022 року, які були надані позивачем в електронному вигляді та досліджені судом.

Отже, за встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь банку слід стягнути заборгованість, однак помилився у визначенні розміру заборгованості, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При пред`явленні позову АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 2684 грн, ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатила 4026 грн.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 29,5% (27667,39 грн *100/93861,79 грн). Тому, на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 791,78 грн (29,5%*2684 грн/100% = 791,78 грн).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 70,5%, а тому на користь відповідачки підлягає стягненню з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2838,33 грн (70,5%*4026 грн/100% = 2838,33 грн).

Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 70,5%, колегія суддів вважає за можливе звільнити апелянтку від сплати АТ КБ «ПриватБанк» судового збору за подання ним позовної заяви та присудити з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2048,29 грн (2838,33 грн 791,78 грн = 2048,29 грн).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 27667,39 грн (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят сім гривень 39 копійок).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 2048,29 грн (дві тисячі сорок вісім гривень 29 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко