ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1492/15-ц
номер провадження 2-з/695/5/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В..

за участю секретаря с/з Оніщенко Н.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив заборонити ОСОБА_2 відчуження будинку АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування доводів вказаної заяви зазначено, що в провадженні суду перебуває вказаний спір між сторонами. Під час розмови про можливість мирного врегулювання спору 07.02.2025р. відповідач ОСОБА_2 повідомив заявника, що він не збирається виплачувати заподіяні збитки у розмірі, які просить позивач та буде вчиняти дії для затягування стягненню із нього розміру заподіяної шкоди. Заявник наполягає, що між сторонами виникли неприязні відносини та ОСОБА_3 не працює, доходів не має і з метою уникнення матеріальної відповідальності може вжити заходів відчуження єдиного майна, яке за ним зареєстроване, тобто вказаного будинку, що спричинить утруднення виконання рішення суду або зробить його виконання неможливим.

Тому забезпечення позову, на думку заявника, є превентивним заходом, застосування якого необхідне для недопущення утруднення чи взагалі неможливості виконання рішення суду через відсутність у відповідача майна на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову та згідно ч. 2 цієї ж статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями статей 149 та 150 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів стосовно нерухомого майна, які обмежують право розпорядження таким майном, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Отже, особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Статтею 12 ЦПК України передбачено принцип змагальності сторін, згідно якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яке рішення суду має бути законним та належним чином обґрунтованим, спиратися на належні докази, які в силу норм ст., ст. 12, 13, 81 ЦПК України подаються стороною на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Разом із тим вказана заява про забезпечення позову зазначеним вище критеріям не відповідає.

Як вбачається із змісту вказаної заяви про забезпечення позову, заявник посилається на власні припущення щодо наміру відповідача відчужити майно, яке йому належить на праві власності, жодних доказів таких намірів матеріали справи не містять.

При цьому суд зауважує, що вказаний спір між сторонами перебуває в провадженні суду з травня 2015р., а з наданої заявником інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №412267716 вбачається, що вказаний будинок належить ОСОБА_2 з червня 2007 року.

Тобто ОСОБА_2 мав достатньо часу для відчуження вказаного будинку будь-яким способом, чого до цього часу не зробив.

Згідно з положенням ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, що свідчить про те, що особа має право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд в межах визначених законом.

Таким чином доводи заявника про наміри ОСОБА_2 відчужити будь-яким способом вказане нерухоме майно з метою уникнення виконання судового рішення не знайшли свого підтвердження при розгляді даної заяви.

Більше того, як вбачається із змісту заяви про забезпечення позову позовні вимоги стосуються стягнення суми коштів та безпосередньо не пов`язані із майном, на яке заявник просить накласти відповідне обтяження. Таким чином, матеріалами заяви взагалі ніяк не доведено в чому саме полягає загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його задоволення та з яких підстав заявник пов`язує виконання рішення цього суду лише шляхом звернення стягнення на дане майно.

Крім того у заяві про забезпечення позову зазначено, що у володінні відповідача є лише відповідний будинок, а тому його передача будь-яким способом третій особі позбавить можливості виконувати майбутнє рішення суду та стягнути із відповідача відповідні кошти, однак звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення відбувається в чітко визначеному законом випадку і тільки після вжиття виконавцем усіх необхідних дій спрямованих на виконання судового рішення.

У заяві про забезпечення позову заявник лише формально посилається на необхідність вжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення шляхом передачі вказаного майна у власність іншій особі. Будь-яких доказів того, що відповідач має намір вчинити такі перешкоди щодо виконання рішення суду чи щодо наявності у відповідача наміру відчужити майно або передати його іншій особі, заявником при поданні заяви про забезпечення позову надано не було.

Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 183/5864/17-ц.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 149-153, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.В. Середа