"13" лютого 2025 р.
справа №642/4346/23
провадження №2/642/657/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Гримайло А.М.

за участю секретаря судового засідання Антонян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 24.01.2013. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів відповідач станом на 17.07.2023 має заборгованість 63275,17 грн, яка складається з: 51764,51 грн заборгованість за кредитом, 11510,66 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0.00 грн заборгованість за комісією, 0,00 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 03 жовтня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299 заборгованість за кредитним договором б/н від 24.01.2013, станом на 17.07.2023 у розмірі 63275 (шістдесят три тисячі двісті сімдесят п`ять) грн. 17 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 51764 грн. 51 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11510 грн. 66 коп. та судові витрати у розмірі 2 684, 00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2024 скасоване заочне рішення від 20 червня 2024 року по справі №642/4346/23 та призначено судове засідання.

10.06.2024 від представника відповідача адвоката Лиски П.О. надійшов відзив, в якому він зазначає, що правовідносини, за якими пред`явлений позов, на думку банку, виникли з 24.01.2013, як зазначено у рішенні суду. Вважає, що до дійсного спору необхідно застосувати позовну давність та відмовити у позові повністю, що необхідно зробити на новому розгляді, про що заявляє відповідне клопотання в тексті дійсної заяви, що забезпечує право відповідача на справедливий суд в контексті правозастосування статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доказів укладання правочину про збільшення позовної давності позивачем не надано, проте загальний строк позовної давності три роки.

Крім того зазначив, що відповідач не отримував кредитні кошти від банку в розмірі, який вони зазначають, а додані докази не можуть підтверджувати отримання кредиту.

Від банку відповідачу не надходили листи, на які вони посилаються та не надходили документи на підпис (також не підписувались вони у відділенні), їх взагалі не можна розцінювати як частину Кредитного договору, а тому не можна вести мову про те, що сторону обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, відповідач не підписував Умови надання споживчого кредиту фізичним особам чи Умови та Правила надання банківських послуг, отже будь-які посилання позивачем на них є незаконними.

За таких підстав Умови не є достатнім доказом по справі та відповідач заперечує ознайомлення його з такими умовами.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Позивач не подав до суду доказів видачі готівки через касу чи на картку (заяви про видачу готівки, меморіальний касовий ордер, платіжне доручення чи інший документ, що підтверджує видачу кредиту саме у такому розмірі).

Розрахунок заборгованості не є за законодавством доказом виникнення боргу та наявності жодних боргових зобов`язальних правовідносин, оскільки це не передбачено ані законодавством, ані судовою практикою. Доказів конкретно за який період; в якій сумі; з чого складається заборгованість позивачем не надано, наскільки вбачається зі змісту рішення суду.

Представник відповідача наголосив, що обраховані проценти понад строк кредитування апріорі поза законом, тому зазначені позивачем суми як проценти понад строк кредитування є такими, що прямо суперечать вимогам законодавства України. Щодо стягнення відсотків, то, як зазначалось вище та маються прямі вказівки в законодавстві, - лише за періоди, в яких відбулось нарахування таких процентів та з урахуванням заявленого клопотання про застосування строків позовної давності. У разі дострокового припинення зобов`язання, нарахування процентів неможливе.

Враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити повністю, а також стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

21.06.2024 від представника позивача Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив.

Так, щодо форми кредитного договору представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Доводи відповідача про те, що договір ним не підписувався та не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним. Однак позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був.

Оскільки питання щодо підписання відповідачем договору не відносяться до предмету заявленого позову про стягнення заборгованості за договором, наявність тверджень відповідача про те що підпис виконаний не ним, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі. Відповідачем на сьогоднішній день не заявлялося клопотання про проведення почеркознавчої експертизи та експертиза не проводилася.

Крім того, представник позивача вказує, що надана суду виписка з карткового рахунку, де чітко прослідковується встановлення відповідачу кредитного ліміту та вбачається, що останні користувався грошима (отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що ОСОБА_1 частково сплачував заборгованість за договором.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Представник позивача також наголошує, що згідно умов кредитного договору, при непогашенні кредиту у встановлений термін, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок процентів здійснюється з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Отже, датою 12.2025 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором №б/н та припинення зобов`язання в цілому. Вказує, що відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Отже, аналізуючи умови Кредитного договору визначені сторонами та зміст зазначених правових обґрунтувань, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у Позичальника виникає щомісячно і на сьогоднішній день являється не припиненим. Таким чином, нарахування Банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є цілком законним та повністю узгоджується з Умовами надання споживчого кредиту та зовсім не суперечить положенням постанови Великої палати Верховного суду по справі № 444/9519/12 та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо строків позовної давності представник позивача зазначає наступне. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Строк випущеної картки до останнього дня 12.2025 року, (довідка про видачу кредитних карт додається до позову), а позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 29.07.2023 року до спливу строку позовної давності.

Оскільки представник відповідача не надав документів, що відображають обсяг виконаних робіт та затрачений час на їх виконання, то вимога Відповідача щодо компенсації витрат на оплату послуг адвоката на даний час є не актуально до моменту ухвалення рішення суду по справі.

Враховуючи викладене позов просила задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лиска П.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом. Заяв, клопотань до суду не надходило.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що згідно із витягом зі статуту позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», а випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.

24.01.2013 відповідач підписав анкету-заяву №б/н, у якій підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Анкета-заява містить анкетні дані, контактну інформацію, підпис відповідача, а також вказівку про намір отримати платіжну картку «Універсальна з баданим кредитрим лімітом 15000 грн.».

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких боржник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів зобов`язаний сплатити пеню та штраф, у розмірах, в залежності від виду кредитної картки. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де вказано процентні ставки не містить підпису відповідача.

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-опитувальник клієнта фізичної особи.

Клієнт в анкеті-опитувальнику підтвердив свою згоду на те, що при наданні банком будь-яких послуг, в тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких правочинів використовується простий електронний підпис у визначений банком спосіб, зокрема, ОТП-пароль, QR-код, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку в мережі Інтернет.

Крім заяви, банк надав копію Паспорту споживчого кредиту, що підписаний ОСОБА_1 , в якому вказана процентна ставка за користування кредитом (42,0% для картки «Універсальна» та 40,08% для картки «Універсальна голд»).

Згідно п. 7 паспорту споживчого кредиту, зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; строк договору 12 місяців з пролонгацією, розмір процентної ставки за користування кредитом, порядок та строки сплати процентів за користування кредитом, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання.

Так, згідно з наданою довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 24.01.2013 відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_3 , 24.01.2013 встановлений кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, який у подальшому 24.01.2013 збільшився до 25 00 грн., 29.05.2017 до 25 000 грн., 04.10.2017 до 27 000 грн., 19.10.2017 до 29 000 грн., 16.12.2021 до 50 000 грн. а 26.12.2022 був зменшений до 0.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 було надано п`ять кредитних картки, 24.01.2013 - 08/16 тип картки «карта Універсальна» № НОМЕР_3 , 24.01.2013 - 01/17 тип картки PKPVC CLASSIC CHIP CREDIT 1-4% FIRST PIN № НОМЕР_4 , 11.01.2016 - 08/19 «карта Універсальна»№ НОМЕР_5 , 18.01.2018 - 11/21 тип картки «карта універсальна Gold» № НОМЕР_6 , 16.12.2021 - 12/25 тип картки «універсальна Gold» №60114.

Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 24.01.2013 відповідач має заборгованість 63275,17 грн, яка складається з: 51764,51 грн заборгованість за кредитом, 11510,66 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0.00 грн заборгованість за комісією, 0,00 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України(надалі ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, також посилався на паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем.

За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту анкети заяви клієнта фізичної особи про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від дана заява разом з пам`яткою, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

У постанові від 06.02.2018 (справа № 755/2720/16-ц) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, якщо відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку; при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем кредитним рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Заперечуючи проти укладання самого договору відповідач та його представник належним чином сповіщені про день розгляду справи, не зверталися із клопотанням

про призначення проведення судової почеркознавчої експертизи, як і не звернувся із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до наданої банком виписки за договором № б/н за період 24 січня 2013 року по 21 липня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитним коштами як шляхом зняття готівки у банкоматах, так і здійснював розрахунки за покупки в магазинах, перераховував кошти на інші карткові рахунки, а також здійснював поповнення кредитної картки. Тобто, відповідач є активним користувачем банківських послуг.

Також, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 24.01.2013 відповідач має заборгованість 63275,17 грн, яка складається з: 51764,51 грн заборгованість за кредитом, 11510,66 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0.00 грн заборгованість за комісією, 0,00 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Щодо твердження адвоката озрахунок заборгованості не є за законодавством доказом виникнення боргу та наявності жодних боргових зобов`язальних правовідносин, оскільки це не передбачено ані законодавством, ані судовою практикою. Доказів конкретно за який період; в якій сумі; з чого складається заборгованість позивачем не надано, наскільки вбачається зі змісту рішення суду.

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) за позовом АТ КБ "ПриватБанк" зазначив, що твердження відповідача про неправильність розрахунку заборгованості та порушення його прав, як споживача, оскільки його не було повідомлено про умови кредитування та їх узгодження, не заслуговують на увагу, так як із відповідним позовом про визнання недійсним кредитного договору або його частини до суду позичальник не звертався.

Суд звертає увагу на наданий Розрахунки заборгованості за договором №б/н від 24.01.2013, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.10.2015, станом на 30.06.2019, 17.07.2023.

Вказаний розрахунок розпочинається із дати 24.01.2013, тобто із дня, коли відповідач отримав кредитну картку та уклав кредитний договір із Банком.

Суд, оцінивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, приходить до висновку, що розрахунок є детальним, в ньому конкретизовано складові заборгованості і час їх виникнення, даний розрахунок не викликає двозначних трактувань або ускладнень у сприйнятті його змісту.

Даний розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного контррозрахунку не надано.

Разом з тим, банком надано належні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитного ліміту, зокрема, довідка про зміну кредитного ліміту, виписка.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Проценти, нараховані в сумі 11510,66 грн за період з 01/08/22р. по 17/07/23р., ставка по яким - 40.8% річних були погоджені сторонами заздалегідь.

Із долучених до позовної заяви розрахунків заборгованості за договором №б/н від 24.01.2013, виписки по рахунку за період з 24.01.2013 по 21.07.2023 встановлено, що відповідач отримував кошти з кредитної картки, однак не надавав своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 21.07.2023 складається з: 51764,51 грн заборгованість за кредитом, 11510,66 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0.00 грн заборгованість за комісією, 0,00 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Отже, позивач довів, що банк надав відповідачу кредитні кошти, встановив ліміт на картку, який змінювався у період користування кредитним коштами, відповідач здійснював певні операції з кредитними коштами (проводив перекази через додаток Приват24, знімав готівку в банкоматах, тощо), однак не надавав своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.

Враховуючи, що отримані кредитні кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд вважає за необхідне задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом.

Розглядаючи питання про пропуск позовної давності суд виходить з такого.

Так, відповідно до ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у свої рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій.

Як убачається з матеріалів справи, а саме з копії виписки за договором відповідачем, в періоди, в тому числі і 25.06.2014, 24.07.2014, 23.08.2014, 25.09.2014, 03.03.2015, 23.04.2015, 20.08.2015, 23.10.2015, 25.11.2015, 19.01.2016, 23.02.2016, 29.03.2016, 24.05.2016 тощо, тобто періодично та в подальшому у строки, що не перевищують три роки кожен, здійснено часткове погашення заборгованості за наданим кредитом, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень частини першої статті 264 ЦК України.

За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу по кредиту, тобто з 17 січня 2022 року, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19.

Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 28.07.2023, суд приходить висновку, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 було надано п`ять кредитних картки, остання тип картки «універсальна Gold» №60114 - 16.12.2021 строк дії якої до грудня 2025 року.

Таким чином, підстави для відмови у позові з мотивів спливу позовної даності відсутні.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 12, 89, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299 заборгованість за кредитним договором б/н від 24.01.2013, станом на 17.07.2023 у розмірі 63275 (шістдесят три тисячі двісті сімдесят п`ять) грн. 17 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 51764 грн. 51 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11510 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» судові витрати у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2025 року.

Суддя А.М. Гримайло