ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/2280/23

Головуючий у першій інстанції Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/444/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2024 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача переплату пенсії у розмірі 31 002,12 грн.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні та з 28 серпня 2018 року отримував пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інвалідність відповідачу встановлено по 01 грудня 2021 року.

Позивач зазначав, що з 01 грудня 2021 року, ураховуючи п. 14-6 розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 по 30 вересня 2022 року продовжено виплату пенсії по інвалідності на період дії карантину без результатів повторного огляду МСЕК. Відповідач, порушивши вимоги п. 3 ч. 2 ст. 16 наведеного Закону, не повідомив у десятиденний термін про зміну даних, що вносяться до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку, зокрема, про те, що 18 листопада 2021 року пройшов медичний переогляд, за результатами якого особою з інвалідністю не визнаний. Із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 до управління не звертався. У зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача по його особовому рахунку у період з 01 грудня 2021 року по 30 вересня 2022 року виникла переплата пенсії в сумі 31 002,12 грн, яку у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернуто.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2024 року у задоволенні позову ГУ ПФУ в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги за змістом є аналогічними з доводами позову.

Сторона позивача наголошує на тому, що пенсія ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2021 року по 30 вересня 2022 року виплачена безпідставно внаслідок недобросовісності з боку набувача і тому, в силу вимог ст. 1212, 1215 ЦК України, підлягає поверненню.

Зазначає про помилковість висновку районного суду щодо добросовісності відповідача та відсутність зловживань з його боку, оскільки ОСОБА_1 не дотримався вимог п. 3 ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та протягом десяти днів не повідомив територіальний орган ПФУ про наявність обставин, які спричинили зміну статусу застрахованої особи. Приписи даної норми відображені у пам`ятці пенсіонеру, яка видається особі під розпис. Як і на решту законів, на ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поширюється презумпція знання законодавства, і незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Указує, що за правовою позицією ВСУ, наведеною у постанові від 22 січня 2014 року, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добросовісно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, підлягають поверненню.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ГУ ПФУ в Чернігівській області, суд першої інстанції виходив з того, що переплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем лише за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Позивачем не надано доказів того, що переплата пенсії виникла внаслідок зловживань з боку ОСОБА_1 та що відповідач допустив недобросовісну поведінку чи надав недостовірні дані.

Районний суд зазначив, що здійснення надмірної виплати пенсії у зв`язку з інвалідністю не було наслідком рахункової помилки з боку позивача як платника пенсії чи результатом зловживань відповідача. Законодавець покладає обов`язок саме на органи МСЕК повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про результати повторного огляду осіб.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 за результатами огляду, проведеного МСЕК, з 28 серпня 2018 року встановлено інвалідність 3 групи через загальне захворювання терміном до 01 жовтня 2019 року (а.с. 82-83).

11 жовтня 2018 року відповідач звернувся до Ніжинського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії по інвалідності (а.с. 65), і цього ж дня ОСОБА_1 підписав зобов`язання повідомляти управління ПФУ про обставини, які викликають зміни у розмірі виплачуваної пенсії, а також пам`ятку пенсіонеру (а.с. 84, 85).

Відповідачу було відкрито особовий рахунок та призначено пенсію по інвалідності з 28 серпня 2018 року по 30 вересня 2019 року, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 17 жовтня 2018 року (а.с. 13-14).

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 за результатами потворного огляду, проведеного МСЕК, з 01 жовтня 2019 року по 01 листопада 2020 року встановлено інвалідність 3 групи через загальне захворювання, дата чергового переогляду 30 жовтня 2020 року (а.с. 88-89).

13 листопада 2019 року ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 по інвалідності 3 групи загального захворювання, термін дії довічно (а.с. 45).

02 квітня 2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено п. 14-6 наступного змісту: «У разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим КМУ, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю».

З копії виписки з акту огляду МСЕК від 11 листопада 2020 року (а.с. 21-22) вбачається, що під час чергового огляду ОСОБА_1 з 01 листопада 2020 року до 01 грудня 2021 року встановлено інвалідність 3 групи з визначенням дати чергового переогляду 11 листопада 2021 року.

Згідно з повідомленням голови травматологічної МСЕК від 30 серпня 2022 року ОСОБА_1 , 1982 року народження, проходив переогляд 18 листопада 2021 року та особою з інвалідністю не визнаний з обмеженням до праці по ЛКК (а.с. 23).

Виплата ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з інвалідністю тривала до 30 вересня 2022 року включно, і за період з 01 грудня 2021 року по 30 вересня 2022 року загальна сума виплаченої пенсії склала 31 002,12 грн, про що свідчить розрахунок переплати (а.с. 5).

11 жовтня 2022 року на адресу відповідача відділом з питань відрахувань з пенсій направлено повідомлення про зобов`язання добровільно повернути суму переплати пенсії із зазначенням відповідних банківських реквізитів ГУ ПФУ в Чернігівській області (а.с. 6).

Звернувшись з вимогою про стягнення переплати пенсії, ГУ ПФУ в Чернігівській області зазначало, що ОСОБА_1 , отримуючи з 01 грудня 2021 року пенсію по інвалідності, після непідтвердження інвалідності не повідомив відповідно до чинного законодавству про зміну обставин, внаслідок чого відбулася переплата пенсії у розмірі 31 002,12 грн, яку у добровільному порядку відповідач повернути не погоджується.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини, що виникають у процесі призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, якими визначено порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством (ч. 1 ст. 31 Закону).

За змістом ст. 34 Закону пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Статтею 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені строки виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності, зокрема, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.

Частиною третьою цієї статті (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

За змістом ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління ПФУ від 21 березня 2003 року (у редакції постанови правління ПФУ від 25 листопада 2014 року).

Згідно з п. 3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган ПФУ, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

У пункті 4 Порядку міститься роз`яснення, що у разі припинення виплати пенсії відповідно до ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу ПФУ, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Відповідно до ЗУ від 30 березня 2020 року № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, розділ XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено п. 14-6, яким передбачено, що у випадку пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, встановленим КМУ, виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю.

За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши обставини даної справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ГУ ПФУ в Чернігівській області про стягнення переплати пенсії.

За матеріалами справи встановлено, що 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 з 28 серпня 2018 року встановлено інвалідність 3 групи терміном до 01 жовтня 2019 року, тобто, на рік. Датою чергового переогляду визначено 27 вересня 2019 2020 року.

11 жовтня 2018 року відповідач звернувся до Ніжинського об`єднаного управління ПФУ з приводу нарахування пенсії по інвалідності, і йому призначено пенсію по інвалідності терміном з 28 серпня 2018 року по 30 вересня 2019 року.

Надалі відповідач двічі проходив повторні медичні огляди, зокрема, 30 жовтня 2019 року та 11 листопада 2020 року, за результатами яких ОСОБА_1 підтверджувалася інвалідність 3 групи. Датою наступного медичного огляду визначено 11 листопада 2021 року.

ГУ ПФУ в Чернігівській області, заявивши вимогу про стягнення переплати пенсії у період з 01 грудня 2021 року по 30 вересня 2022 року, посилалося на те, що враховуючи п. 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, у період дії карантину, спричиненого виникненням та поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідачу продовжувалась виплата пенсії по інвалідності без наявних результатів чергового огляду МСЕК. Разом з тим, з отриманої від КМЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» інформації стало відомо, що ОСОБА_1 18 листопада 2021 року пройшов переогляд та особою з інвалідністю визнаний не був, але про цю обставину орган ПФУ не повідомив.

Тобто, наведеним вище законодавчим актом було дозволено особам з інвалідністю на період дії карантину отримувати пенсію по інвалідності без проходження чергового огляду МСЕК, проте за обставинами справи встановлено, що ОСОБА_2 черговий огляд МСЕК пройшов, але особою з інвалідністю визнаний не був.

Про обов`язок повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення такої виплати, відповідач був повідомлений 11 жовтня 2018 року, про що мається його особистий підпис у письмовому зобов`язанні та пам`ятці пенсіонеру (а.с. 84). Разом з тим, із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності через її непідтвердження ОСОБА_1 не звертався.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 38-41) відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначив, що дійсно 18 листопада 2021 року проходив повторний медичний огляд. Не погодившись з висновком МСЕК про невстановлення інвалідності, він оскаржив таке рішення, проте ніяких результатів на руки не отримав. Зазначив, що у лютому 2022 року був направлений для проходження медичної комісії щодо встановлення інвалідності до м. Дніпра, де протягом 10 днів перебував на стаціонарному лікуванні. 22 лютого 2022 року відбулося засідання МСЕК у м. Дніпро, проте про результати його особисто не повідомлено.

Отже, апеляційний суд, виходячи з доводів відзиву та наявних матеріалів справи, констатує, що останньою відомою відповідачу інформацією щодо встановлення інвалідності був висновок органів МСЕК за результатами переогляду від 18 листопада 2021 року про те, що особою з інвалідністю ОСОБА_2 не визнаний з обмеженням до праці по ЛКК. Отже, відповідач мав повідомити ГУ ПФУ в Чернігівській області про невстановлення йому групи інвалідності, паралельно оскаржуючи таке рішення МСЕК у встановленому порядку.

Надані на запит Носівського районного суду ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» медичні документи містять лише результати обстеження ОСОБА_1 у лютому 2022 року, а саме: ЕНМГ дослідження, триплексне сканування артерій та вен верхніх та нижніх кінцівок, УЗД внутрішніх органів, ультразвукову допплерографію екстракраніальних судин, тощо (а.с. 122-127). У наявній виписці із медичної картки стаціонарного хворого № 819 від 22 лютого 2022 року міститься висновок про основний діагноз відповідача та консультації спеціалістів (а.с. 128). Жодної інформації щодо направлення ОСОБА_1 з наявним у нього діагнозом на проходження медичної комісії для встановлення інвалідності дана виписка не містить.

Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 756/6984/16-а дійшов висновку, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера, в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

Ураховуючи те, що відповідачем всупереч ст. 81 ЦПК України не надано належних доказів, які б спростовували викладені у позовній заяві обставини, а в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_1 , достеменно знаючи про невстановлення йому інвалідності під час чергового медичного огляду, не повідомив територіальний орган ПФУ про цю обставину, яка спричиняє припинення пенсійної виплати, у зв`язку з чим не мав права на отримання пенсії по інвалідності з 01 грудня 2021 року. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність зловживань та недобросовісної поведінки з боку ОСОБА_1 . Оскільки відповідачем безпідставно отримано виплату в сумі 31 002,12 грн, яку у добровільному порядку не повернуто, наявні підстави для стягнення з відповідача в примусовому порядку безпідставно набутих коштів.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність в діях відповідача недобросовісної поведінки з посиланням на ч. 3 ст. 35 ЗУ № 1058-ІV, за якою саме органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд. Дійсно, положеннями наведеної статті в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин, такий обов`язок на органи МСЕК було покладено.

Проте поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідно до ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» і пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Тобто обов`язок органів МСЕК повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, не скасовує обов`язок пенсіонера повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, які спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Отже, ОСОБА_3 в силу наведеної норми закону та, засвідчивши підписом 11 жовтня 2018 року зобов`язання пенсіонера, за яким про всі зміни, які викликають у розміру виплачуваної пенсії, зобов`язувався повідомляти в управління Пенсійного фонду у триденний строк, мав повідомити позивача у цей термін про невстановлення йому групи інвалідності в результаті чергового переогляду.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ГУ ПФУ в Чернігівській області про стягнення переплати пенсії. Беручи до уваги неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд, відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов у повному обсязі.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2024 року скасувати.

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, ) переплату пенсії в розмірі 31 002 (тридцять одна тисяча дві) грн 12 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова