Провадження № 2/202/419/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Доценко С. І.,

за участі секретаря Тарасової К. О.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В СТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом в якому просила суд стягнути з відповідачки на свою користь 129611 грн матеріальної шкоди яка завдана внаслідок залиття належної їй квартири АДРЕСА_1 та 10000 моральної шкоди , а також покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору 1521,11 грн., на послуги спеціаліста з оцінки завданої шкоди 4000 грн., та витрати на професійну правничу допомогу 8500 грн.

В обґрунтування позову зазначила що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Проживає з вересня 2019 в цій квартирі по теперішній час. 13 листопада 2023 року відбулось залиття квартири внаслідок недотримання власницею квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Внаслідок залиття квартири було зіпсовано оздоблення приміщень та меблів Про залиття квартири був складений акт від 13.11.2023 року . Для досудового врегулювання спору позивач 21.11.2023 року направила відповідачу акт про залиття, але з боку відповідача не надійшли будь-які пропозиції про відшкодування шкоди. Позивачем була проведена незалежна оцінка завданої шкоди. Відповідно звіту від про оцінку вартості матеріального збитку вартість збитку становить 129 611 грн. Послуги спеціаліста по оцінці майна становлять 4000 грн, що підтверджено документально. Окрім того, позивач вважає, що їй завдана моральна шкода яка полягає в тому що вона зазнала душевних страждань та переживань внаслідок пошкодження відповідачкою її майна , яку вона оцінює в 10000 грн, а також просить стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 21.12.2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 16.02.2024 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів .

Ухвалою суду від 15.04.2024 року було відмовлено в задоволені заяви відповідача про залучення співвідповідача фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 20.09.2024 року було відмовлено в задоволені заяви позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру відповідача.

12.03.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та покласти на позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Відповідачка дійсно є власницею квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до акту про залиття квартири від 13.11.2023 року , то вважає, що акт не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій , ( наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 , а тому є неналежним доказом. Відповідно до цих Правил присутність зацікавлених осіб від потерпілої та з боку винної сторони є обов`язковим, а вона, як власник квартири, яка на думку позивача винна в залитті квартири до складання акту не залучалась. При складанні акту була оглянута лише квартира позивача, а квартира АДРЕСА_3 на предмет виявлення причини залиття не оглядалась. При цьому вентилі системи опалення знаходяться в місцях загального доступу та обслуговуються виконавцем послуг з утримання будинків, яким є ФОП ОСОБА_4 , який має здійснювати контроль за їх технічним станом . А ФОП ОСОБА_4 не повідомив мешканців будинку про початок опалювального сезону та запуск системи опалення. Що стосується звіту про оцінку завданих збитків від 11.12.2023 року він не доводить факт завдання збитків відповідачем. Взагалі в акті зазначено два акта залиття квартири позивача і розмір завданої шкоди ґрунтується на акті про залиття квартири від 07.12.2023 року та відсутнє жодне посилання на те що матеріальна шкода завдана внаслдіок залиття квартири від 13. 11.2023 року, а саме на цьому акті позивачем ґрунтується факт завдання матеріальної шкоди. А на акт залиття квартири від 07.12.2023 року сторона зовсім не посилається.Розрахунок завданої шкоди ґрунтується на пошкодженнях які не зазначені в акті про залиття від 13.11.2023 року, а на акті про залиття від 07.12.2023 року. Моральна шкода не обґрунтована та не доведена доказами. Витрати на правничу допомогу значно завищені не відповідають складності справи, ціні позову, та виконаним обсягом робіт адвокатом. Окрім того, зазначив, що відповідач на час звернення із відзивом поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Зазначив, що докази понесених витрат буде подано до завершення судового розгляду. Просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність на підставі наданих доказів.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі, тому що відсутні допустимі та належні докази завдання шкоди позивачу внаслідок залиття квартири діями чи бездіяльністю відповідача. Просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу .

Вислухавши представника відповідача, дослідивши заяви по суті справи, докази, надані сторонами, суд встановив наступні обставини.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 ( Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) ( а.с.24)

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна ( а.с.17).

Як підтвердження факту залиття квартири АДРЕСА_1 позивачем надано Акт залиття від 13.11.2023 року .

Відповідно до цього Акту комісія у складі голови ОСББ «Олімпійський Дніпро», керуючого справами будинку « Олімпійський Дніпро», в присутності власниці квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 , мешканця квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 встановлено, що в ході обстеження квартири було виявлене залиття квартири АДРЕСА_4 з поверху вище , а саме з поверху квартири АДРЕСА_3 внаслідок не закриття вентилів в системі опалення . Виявлено замкнення підлоги, стелі , стін у спальні, ванній кімнаті,вітальні,коридорі, утеплення стелі в спальні,вітальні , міжкімнатних дверей у спальні, ванній кімнаті. Із акту вбачається, що власник / користувач квартири АДРЕСА_3 не приймав участь в огляді та складанні акту. ( а.с.28)

Відповідно до витягу із звіту експертної оцінки встановлено, що внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщення та меблів квартири складає 129 611 грн ( а.с. 32)

Із змісту зазначеного висновку про вартість оцінки завданих збитків встановлено, що початковими даними для оцінки є акти про залиття від 07.12.2023 року та від 13.11.2023 року. В розділі 5 «Аналіз об`єкту оцінки» зазначені характеристики пошкоджень, які встановлені на підставі документу акту залиття приміщень квартири від 07.12.2023 року. При цьому зроблено висновок, що виявлені дефекти - пошкодження приміщень та меблів, завдані двома залиттями квартири з верхнього поверху ( а.с. 36-37)

Договором про надання послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій від 01.09.2022 року встановлено, що ФОП « ОСОБА_4 є виконавцем послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій у житловому комплексі ОСББ « Олімпійський Дніпро» та несе відповідальність за не виконання або неналежне виконання зобов`язань за договором що призвело до завдання збитків споживача внаслідок надання послуг неналежної якості.

Так, судом встановлено що предметом позову є відшкодування позивачу, як власнику квартири , матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття її квартири 13.11.2023 року.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 зазначеної статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Таким чином, суд звертає увагу що обов`язок доказування , що шкода завдана не з його вини , покладена на заподіювача шкоди.

А на позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, факт заподіяння шкоди при певних обставинах за участю відповідача та вид і розмір завданих збитків.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Цивільно-правова відповідальність без вини може настати лише якщо це прямо передбачено договором чи законом.

Відповідач оспорює завдання позивачу шкоди з його вині і оспорює акт залиття від 13.11.2024 року ,заявляючи, що він є неналежним доказом, тому що складений із порушенням вимог до його складання і не підтверджує факту залиття саме відповідачем, тому що акт складений у його відсутність та його квартира при складанні акту не оглядалась, а т ому вважає, що шкода завдана з вини іншої особи, яка за договором має забезпечити нормальне тримання жилих будинків та прибудинкових територій..

Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі подати всі заяви по суті справи та надати докази, що стосуються до предмету доказування.

Оцінюючи Акт про залиття квартири від 13.11.2023 року як доказ на відповідність вимогам ЦПК України про відповідність засадам належності та допустимості доказів , суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Відповідний акт складається комісією балансоутримувача багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира, яку було залито.

Згідно Додатку № 4 та роз`яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 р. N 12/20-11-1975) в акті повинні бути відображені:дата складання акту (число, місяць, рік);прізвища, ініціали та займані посади членів комісії;прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди;адреса квартири, поверх, форма власності;прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття;адреса квартири, поверх, форма власності;характер залиття та його причини;завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість);висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Із змісту наданого позивачем Акту залиття від 13.11.2023 року встановлено, що акт був складений без участі власника (наймача, орендаря) квартири АДРЕСА_3 , з вини якого, як зазначено в акті, сталося залиття, тобто без відповідачки. Висновки про причини залиття зроблені без огляду квартири АДРЕСА_3 , яка належить відповідачу , звідки, на думку комісії , відбулося залиття. В акті зафіксовано лише в яких кімнатах мало місце залиття без переліку пошкоджених залиттям речей та орієнтовної вартості завданих збитків.

Таким чином, судом встановлено, що зазначений Акт залиття квартири не відповідає повною мірою Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207

Виходячи правові позиції Верховного Суду Акт залиття квартири, який не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 , не містить встановлених реквізитів, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди (постанова КЦС ВС по справі №2-1974/11 від 21.02.2018 року, постанова КЦС ВС по справі №465/2120/14-ц від 10.05.2018 року).

Тому суд вважає, що Акт залиття 13.11.2023 року не відповідає критеріям належного та допустимого доказу при доведенні заподіяння майнової шкоди.

Окрім того, посилаючись на Акт залиття квартири 13.11.2023 року, позивач для обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди відповідачем, посилається на Звіт про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень та меблів житлової квартири АДРЕСА_1 , складений 11.12.2023 року ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки».

Але , як вже зазначалось , в розділі 2 « ВСТУП» зазначеного Звіту початковими даними на проведення оцінки зазначено не один, а два Акта про залиття - від 07.12.2023 року та 13.11.2023 року і розділі 5 «Аналіз об`єкту оцінки», характеризуючи пошкодження об`єкту оцінки посилається саме на акт залиття від 07.12.2023 року , обставини за яким не відносяться до предмету доказування в цій справі.

При таких обставинах , відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України , суд не може прийняти зазначений Звіт як доказ, тому що відповідно до висновку до цього розділу оцінювач зазначає, що дефекти завдані саме двома залиттями квартири з верхнього поверху. Із зазначеного звіту неможливо відокремити пошкодження та суму збитків , які мали місце саме внаслідок залиття квартири позивача 13.11.2023 року, тому що доказування і висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

При таких обставинах суд вважає що відсутні ясні переконливі докази ,про розмір завданої шкоди внаслідок залиття квартири 13.11.2023 року і що шкода майну позивача завдана з вини відповідача, що є обов`язковою умовою притягнення її до цивільно-правової відповідальності . А тому в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди на користь позивача слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст.1167 ЦК України відповідно до якої моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України незалежно від вини особи, яка її завдала моральна шкода відшкодовується :

1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди ,з цих же підстав не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку позивач пов`язує із виною відповідача в заподіянні майнової шкоди , при тому що позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіянні майнової шкоди.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 1548,49 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду, а також із судових витрат сторін на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить із положень ст. 142 КПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачем при зверненні з позовом заявлено судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн і зазначено про подання доказів на їх підтвердження до завершення судового розгляду.

Ст. 137 ЦПК України встановлений порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу відноситься до предмету доказування.

Приймаючи участь в останньому судовому засіданні, представник відповідача не подавав заяву про надання строку на подання доказів на підтвердження понесених судових витрат , а просив вирішити питання судових витрат про стягнення з відповідача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

При цьому , до відзиву на позовну заяву подано лише ордер, який підтверджує лише повноваження представника в ході судового розгляду, але ж не обґрунтовує розмір понесених витрат відповідача або тих , що той має понести .

Таким чином, суд вважає такі витрати не доведеними, а тому вони не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,12, 81,82,89,141,259,263-265,267ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відмовити ОСОБА_3 в стягненні з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30( тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 18 лютого 2025 року.

Суддя С. І. Доценко