ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/942/25 Справа № 209/1157/24 Головуючий у першій інстанції: Шендрик К. Л. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо про наявність обтяження на все його майно за виконавчим провадженням №41868886 від 18.02.2014 року за постановою Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області. Але в атоматизованій системі виконавчих проваджень зазначене виконавче провадження відсутнє, а отримати більш розширені відомості в нього немає змоги. Також вказує, що було зроблено ряд запитів, але отримано відповіді про відсутність ВП №41868886. Згідно змісту позовної заяви позивач стверджує, що він не є боржником у виконавчому провадженні ВП №41868886. Тому позивач просив скасувати арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №41868886 від 18.02.2014 року Дніпровським відділом ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволення позову, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від відповідача надійшло клопотання №149420 від 13.12.2021 про розгляд справи за відсутності представника відділу ДВС.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 29.06.2017 року в цивільній справі №295/4878/17, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.05.2017 року і до повноліття дитини. Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане вище рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29.06.2017 року, судом 30.08.2017 видано виконавчий лист №295/4878/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.05.2017 року і до повноліття дитини (а.с. 12).

Постановою Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області від 04.01.2019 року відкрито виконавче провадження №58003462 з примусового виконання виконавчого листа №295/4878/17 від 30.08.2017, виданого Богунським районним судом міста Житомира (а.с. 12).

Постановою про накладення штрафу у ВП №58003462 від 08.12.2021 року (а.с. 19 оберт-20) на позивача накладено штраф на користь держави у розмірі 34353,79 грн та стягнуто 17176,90 грн виконавчого збору, що підтверджується постановою про стягнення виконавчого збору від 30.12.2021 року у ВП №58003462 (а.с. 21).

Згідно листа Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області від 22.11.2021 №36554 (а.с. 14), заборгованість позивача зі сплати аліментів станом на 22.11.2021 року складає 171768,97 грн., яка була повністю сплачена ним на депозитний рахунок; проте боржником не сплачено штраф, який винесено на підставі раніше сплаченої суми заборгованості по аліментам та виконавчого збору, що підтверджується листом вказаного відділу ДВС від 14.12.2021 №36791 (а.с. 16 оберт).

Як зазначає позивач, йому стало відомо про наявність обтяження на все його майно за виконавчим провадженням №41868886 від 18.02.2014 року за постановою Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2025 №411461037, 19 лютого 2014 року до вказаного реєстру внесено запис №4727049 про обтяження - арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , на підставі постанови Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ (Добриднік С.А.) ВП №41868886 від 18.02.2014 року. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить інформації щодо сторін виконавчого провадження ВП №41868886, підстав його відкриття тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Судом установлено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №295/4878/17 від 30.08.2017 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.05.2017 року і до повноліття дитини.

Арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 накладений 19 лютого 2014 року у виконавчому провадженні №41868886.

Боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші ж особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року №904/51/19 (провадження №12-122гс19) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Слід також зазначити, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 02 лютого 2022 року у справі №607/3269/21.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).

На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Подібні висновки щодо належних відповідачів у справі про зняття арешту з майна висловлені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №521/17712/15 (провадження №61-11321св18), від 13 листопада 2019 року у справі №745/691/18 (провадження №61-7248св19), від 12 серпня 2021 року у справі №756/14542/19 (провадження №61-6976св21), від 26 січня 2022 року у справі №457/726/17 (провадження №61-43201св18).

При вирішенні даної справи колегія суддів бере до уваги, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 лютого 2014 року внесено запис №4727049 про обтяження - арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , на підставі постанови Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ (Добриднік С.А.) ВП №41868886 від 18.02.2014 року.

Однак, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить інформації щодо сторін виконавчого провадження ВП №41868886, підстав його відкриття тощо. Строки зберігання виконавчого провадження за 2014 рік сплинули; відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, інформація щодо виконавчого провадження за вказаним номером відсутня, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Отже, доводи позивача, що він не є стороною (боржником) у виконавчому провадженні ВП №41868886, яке було відкрите у 2014 році, - не спростовані. Клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позовні вимоги про зняття арешту, який накладений на все майно позивача у виконавчому провадженні №41868886, заявлені до неналежного відповідача, адже Дніпровський відділ ДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) (яким було ухвалено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №41868886) не є особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, чи божником за виконавчим провадженням, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, залишив поза увагою, що незалучення до участі у справі належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволення позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволення позову. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Колегія суддів наголошує, що позивач, на захист своїх прав та законних інтересів, не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом до належного відповідача або, за наявності підстав, із скаргою на дії (бездіяльність) виконавця.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволення позову.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова