КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року

справа № 756/1800/24

провадження № 22-ц/824/1262/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1

стягувач- АБ «Украгазбанк»

заінтересована особа - начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Юрія Олександровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Майбоженко А.М., за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Юрія Олександровича, у справі за позовом ПАТ АБ «Украгазбанк» до ОСОБА_3 , третя особа : ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства зі скаргою на дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Юрія Олександровича щодо відмови у скасуванні постанов державних виконавців відділу у виконавчих провадженнях:

-№ НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2016, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від тієї ж дати, про повернення виконавчого документа стягувачу від 02.06.2016;

-№ НОМЕР_2 про відкриття виконавчого провадження від 21.06.2016 та про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2016;

-№ НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2016, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.08.2016, про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.02.2017.

При цьому посилається на те, що ОСОБА_1 є боржником у зазначених виконавчих провадженнях і 06.02.2024 її представником було отримано лист за вих. № 5973/3.1-24/вх.4056/3-24, згідно якого відмовлено начальником відділу примусового виконання рішень у скасуванні зазначених постанов.

Скаржниця вважає це рішення не обґрунтованим, оскільки виконавчі провадження були відриті з порушенням правил підвідомчості, визначених ст.21 Закону України «Про виконавче провадження».

Просить визнати дії начальника відділу примусового виконання рішень неправомірними і зобов`язати його скасувати зазначені вище постанови.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року незаконною та необґрунтованою. Крім того, судом першої інстанції не було надано правової оцінки щодо порушення державними виконавцями підвідомчості під час здійснення примусового виконання судового рішення та щодо звернення стягнення на нерухомість боржниці. Вважає, що висновок суду про неможливість зобов`язати керівника судовим рішенням скасувати відповідні процесуальні документи державних виконавців є безпідставним та прямо суперечить вимогам чинного законодавства. Крім неправомірності накладення арешту на нерухомість боржника, що є похідним від порушення порядку відкриття відповідних виконавчих проваджень , що було залишено без уваги суду, відповідні виконавчі процесуальні рішення підлягають скасування через безпідставність їх дії після завершення виконавчих проваджень.

В судовому засіданні представник скаржниці ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчих провадженнях НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, а тому відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень не вправі звертатись до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Тому суд дійшов висновку, що рішення начальника відділу, прийняте за результатами перевірки виконавчих проваджень в порядку ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», не порушує права боржника, оскільки сам начальник відділу не є повноважною особою для здійснення контролю за виконавчими провадженнями щодо боржника і за його скаргою не вправі приймати рішення про скасування постанов підпорядкованих йому державних виконавців. Тому і зобов`язаний судом до скасування цих постанов він бути не може також.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.10.2012 було частково задоволено позовні Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк`до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення коштів, в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк`за кредитним договором № 63/08/840 від 03.07.2008 року в сумі 205951 долар 30 центів США та 321289 грн.92 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки -двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом реалізації вказаного предмету іпотеки з прилюдних торгів, з початковою ціною продажу в розмірі 1144000 грн.

На виконання цього рішення Оболонським районним судом м.Києва видано виконавчий лист №2-1529/12.

За цим виконавчим листом державними виконавцями відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було відкрито ряд виконавчих проваджень та винесено у них відповідні постанови. А саме:

-НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2016, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від тієї ж дати, про повернення виконавчого документа стягувачу від 02.06.2016;

-НОМЕР_2 про відкриття виконавчого провадження від 21.06.2016 та про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2016;

-НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2016, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.08.2016, про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.02.2017.

12.01.2024 представник заявника звернувся до начальника відділу з заявою про здійснення контролю за рішеннями та діями державних виконавців щодо цього і просив скасувати ці рішення.

06.02.2024 отримано відповідь про відмову у задоволенні заяви.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 2608/20647/12 зауважує, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт оскаржує дії державного виконавця у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 від 28.01.2016 року; № НОМЕР_2 від 21.06.2016 року та № НОМЕР_3 від 03.08.2016 року. Тобто, ОСОБА_1 пропустила визначений частиною першою статті 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця.

Апелянт посилається на те, що лист Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) № 1442/3.1-24/вх.2286/3-24 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1529/12, на підставі якого були відкриті оскаржувані виконавчі провадження, отримав 10.01.2024 року. 06 лютого 2024 року представником скаржника з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) отриманий лист про відмову у скасуванні постанов у виконавчих провадженнях: № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3. Таким чином, апелянт вважає, що скарга подана у межах строку встановленого ст. 449 ЦПК.

Однак, матеріали справи містять завірену копію ухвали Оболонського районного суду від 01.04.2015 року, в якій апелянт оскаржувала виконавче провадження № НОМЕР_4 відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1529/12 від 23.10.2012 року про погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_3 оскаржувалися і інші виконавчі провадження відкриті на підставі виконавчого листа № 2-1529/12 від 23.10.2012 року, що підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 27 червня 2022 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

На підставі виконавчого листа № 2-1529/12 від 23.10.2012 року виконавчі провадження неодноразово відкривалися та закривалися з поверненням виконавчого листа стягувачу, як це вбачається з матеріалів справи. Апелянт в свою чергу неодноразово оскаржувала постанови відкриті на підставі вищезгаданого виконавчого листа.

Таким чином, оскаржуючи згадані виконавчі провадження, які були відкриті на підставі виконавчого листа № 2-1529/12 від 23.10.2012 року, апелянт не була позбавлена можливості дізнатися про виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, а отже строк передбачений у частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» є пропущеним.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 на дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Юрія Олександровича, однак помилково виходив із того, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень боржник не вправі звертатись до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець..

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: