Номер провадження: 22-ц/813/1698/25
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

за участі заінтересованої особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Павлик І.А. та присяжних Сахаєнко С.Є., Акішенко Т.М., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна,-

встановив:

Короткий зміст заяви.

12.09.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що 04.10.2018 у його батька ОСОБА_3 , стався інсульт (гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в басейні лівої середньої мозкової артерії на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст., церебрального атеросклерозу). Навіть після лікування в стаціонарі протягом чотирьох місяців ОСОБА_3 залишився лежачим хворим, йому важко було ворушити навіть кінцівками. Батько погано розумів що відбувається навколо, ледь впізнавав рідних та говорив. Після огляду медико-соціальною експертною комісією 13.08.2020 ОСОБА_3 була встановлена перша група інвалідності «Б». 01.12.2022 ОСОБА_3 був знов госпіталізований з діагнозом: повторне (І-2018) гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в басейні лівої середньої мозкової артерії на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст., церебрального атеросклерозу. Після повторного інсульту стан ОСОБА_3 став ще гіршим. Наразі він взагалі не може самостійно себе обслуговувати навіть в елементарних речах, майже не може говорити та рухатись, дуже погано усвідомлює дійсність. Виходячи з цих обставин, ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду, потребує забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів, тому необхідно його визнати недієздатним та призначити йому опікуна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) недієздатною особою.

Встановлено строк дії рішення - 2 (два) роки з моменту набрання ним законної сили.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, щоз висновку судово-психіатричного експерта № 132 від 16.02.2024 слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на теперішній час страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного розладу особистості та поведінки судинного генезу, виражений психоорганічний синдром, змішаний варіант», за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також у мотивувальній частині висновку експертом зазначено, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду та нагляду.

Кваліфікація експерта сумнівів не викликає. Доказів, що ставили б під сумнів висновок експерта, в судовому засіданні не здобуто.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_3 недієздатним.

Щодо заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном його батька ОСОБА_3 , суд зазначив наступне.

У даному випадку у ОСОБА_3 є дружина та старший син, дружина якого померла та який самостійно виховує неповнолітню дитину, що надає йому на даний час право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, тобто є ще двоє родичів, які можуть доглядати за ОСОБА_3 .

Заявою від 29.11.2023 брат заявника ОСОБА_4 повідомив суд про обмеженість його можливостей по догляду за батьком, у зв`язку із самостійним вихованням дитини, однак не відмовився бути опікуном ОСОБА_3 .

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів про наявність у ОСОБА_3 позитивного відношення, прив`язаності до особи, яка бажає стати опікуном, що свідчило б про наявність довірливих та доброзичливих стосунків між ними, а, відтак, і про те, що призначення опікуном саме заявника відповідатиме його інтересам.

В зв`язку з вище наведеним у сукупності, суд критично ставиться до подання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.05.2024 № Л-928, вважає його прийнятим із застосуванням суто формального підходу для вирішення питання про призначення заявника опікуном над ОСОБА_3 , та в зв`язку з цим не враховує його під час ухвалення рішення.

Виходячи з викладеного, суд вважав, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 слід відмовити за її необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник заявника звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення опіки над ОСОБА_3 та про призначення за поданням органу опіки та піклування ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 .

Встановити опіку над ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 .

Призначити за поданням органу опіки та піклування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , опікуном ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконним внаслідок ухвалення всупереч нормам матеріального права та при недотриманні норм процесуального права. Крім того, рішення є необґрунтованим, оскільки ухвалене на підставі не повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні та неправильності установлення обставин, які мають значення для справи, неправильного визначення обставин правовідносин.

Вказує, що визнавши особу недієздатною, суд не встановив над нею опіку, не призначив опікуна, чим порушив матеріальний та процесуальний закон та залишив недієздатну особу без забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів.

Так, визнавши особу недієздатною, суд залишив її беззахисною, без можливості забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів. Це прямо суперечить закону та сенсу визнання особи недієздатною, оскільки саме одночасно, в одному процесі, суд повинен не лише встановити факт недієздатності, а і юридично захистити правове становище недієздатної особи.

Не призначення безпідставно опікуна недієздатній особі під необґрунтованими, необ`єктивними приводами, суд також знехтував своїм обов`язком захисту прав та інтересів важкохворої людини, які самостійно здійснювати вона не може, як встановлено тим же судом. До того ж, рішення суду першої інстанції про відмову у встановленні опіки прямо суперечить власним висновкам

Зазначає, що подання органу опіки та піклування про «доцільність» призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_3 є у матеріалах справи, тобто ця умова закону про призначення опікуна лише за поданням органу опіки та піклування виконана.

Також висновок суду про відсутність доказів про можливість ОСОБА_1 бути опікуном не відповідає матеріалам справи всі документи, які підтверджують родинні зв`язки, стан здоров`я, проживання разом, відсутність судимості, працевлаштування, дохід, позитивні характеристики тощо, згоду близьких родичів тощо, подані до органу опіки та піклування та суду.

Жодна норма права не пов`язує призначення особи опікуном з її військовим обов`язком. Таким чином, суд вийшов за межі своїх повноважень, необґрунтовано та безпідставно поставив обов`язок військовозобов`язаного вище права важкохворої людини, громадянина України на захист та забезпечення своїх прав та законних інтересів, чим грубо порушив законні права ОСОБА_3 , залишивши його, враховуючи його стан здоров`я без опіки та не призначив йому опікуна.

Дружина ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи та пенсіонеркою, що фізично унеможливлює забезпечення належного догляд у та захист прав та інтересів недієздатної особи, прикованої до ліжка. Крім того, закон не пов`язує наявність інших близьких родичів у недієздатної особи та їх відмову у призначенні опікуном сина недієздатної особи. Суд не врахував, що відповідно до закону для призначення особи опікуном необхідна і достатня її повна цивільна дієздатність, заява та можливість здійснювати опіку, що встановлює орган опіки та піклування та формалізує у поданні до суду.

Оскільки для призначення особи опікуном, відповідно до закону, необхідна згода, а не відмова. Крім того, ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій фактично зазначив, що не може виконувати обов`язки опікуна (має обмежені можливості), оскільки є пенсіонером та доглядає малолітнього сина, мати якого померла.

Суд також безпідставно не взяв до уваги, що з батьком, який потребує опіки, проживає саме заявник ОСОБА_1 , а не ОСОБА_4 , що має важливе значення для інтересів підопічного виходячи з цілей опіки.

Судом не наведено жодного аргументу, який би свідчив про «формальний» підхід органу опіки та піклування до подання про призначення опікуном ОСОБА_1 . Суд взагалі не зазначив, що конкретно порушив орган опіки та піклування, що він не з`ясував, хоча був повинен з`ясувати, якій правовій нормі конкретно не відповідає подання та конкретно у чому. Натомість подання повністю відповідає нормам права, зокрема, Правилам опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999.

З наведеного цього можна зробити висновок, що саме суд, на порушення закону про об`єктивний розгляд справи, підійшов упереджено та формально до розгляду справи.

Жодної законної підстави у такій відмові суд не навів, цілі правосуддя як правозахистної діяльності були порушені, недієздатна особа судом позбавлена можливості захистити та реалізувати свої права та законні інтереси.

Не призначення судом опікуном заявника не ґрунтується на жодній законній підставі, адже відповідно до ст. 63, ст. 64 ЦК опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року лише в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 ..

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з поданням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування вважає можливим та доцільним призначити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном над гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі від 16.10.2023 у ОСОБА_3 є дружина ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), син ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), син ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та онук ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Згідно довідки від 30.12.2022 № 5105- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 26.12.2022 № 5105- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

ОСОБА_5 є пенсіонеркою за віком та інвалідом 2 гр. захворювання загальне, що підтверджується пенсійним посвідченням від 26.10.2016 № НОМЕР_2 та висновком МСЕК м. Волновахи від 31.08.2016.

З довідки від 15.02.2023 № 5106- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_5 . Разом з ним проживає його неповнолітній син ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.02.2023 № 5106-. Мати дитини ОСОБА_6 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.02.2023, актовий запис № 67.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , є пенсіонером за вислугою років, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься копія пенсійного посвідчення від 28.12.2021 № НОМЕР_3 .

Із заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є сином ОСОБА_3 та братом ОСОБА_1 , слідує, що він є пенсіонером та виховує самостійно малолітню дитину, тому його можливості по догляду за батьком обмежені. Зазначає, що не заперечує проти визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення йому опікуна ОСОБА_1 .

Згідно довідки від 17.03.2023 № 5105- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 16.10.2023 за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2023 року, ОСОБА_1 отримав дохід у Регіональній Філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

З довідки Пенсійного фонду України вбачається, що останнім місцем роботи ОСОБА_1 є Філія «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця». З його заробітної плати до Пенсійного фонду України здійснюються відрахування в період з 2011 року по 2023 рік.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.04.2022 у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 № 34/166/131/88.

Отже, призначення опікуна недієздатній особі здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Системний аналіз наведених норм права указує, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).

Таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (п.3.1 Правил опіки та піклування).

Аналізуючи норми ЦК України так ЦПК України у цьому питанні, слід звернути увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК слідує, що вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, полягає в тому, що саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна.

У даній справі подання органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним батьком ОСОБА_3 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном над ОСОБА_3 .

При цьому у поданні Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.05.2024 № Л-928 зазначено, що відповідно до довідки від 17.04.2024 № 1704/24-75 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює в ФОП ОСОБА_8 на посаді менеджер (заступник керівника) з 09.01.2024 та має постійний дохід. Форма організації праці дистанційна робота.

Проте суду доказів на підтвердження зміни з 09.01.2024 ОСОБА_1 місця роботи та відрахування податків з його заробітної плати, заявником не надано. Тобто суду не доведено, що у ОСОБА_1 є достатньо вільного часу для опіки над батьком.

Станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку, яка є військовозобов`язаним, із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном недієздатної особи та, перш за все, необхідність такого.

Отже, встановлення опіки корелюється із формулювання підстав для звільнення з військової служби або надання відстрочки від військової служби, передбаченими чинним законодавством України.

Суд враховує, що недієздатна особа внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У даному випадку у ОСОБА_3 є дружина та старший син, дружина якого померла та який самостійно виховує неповнолітню дитину, що надає йому на даний час право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, тобто є ще двоє родичів, які можуть доглядати за ОСОБА_3 .

Заявою від 29.11.2023 брат заявника ОСОБА_4 повідомив суд про обмеженість його можливостей по догляду за батьком, у зв`язку із самостійним вихованням дитини, однак не відмовився бути опікуном ОСОБА_3 .

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів про наявність у ОСОБА_3 позитивного відношення, прив`язаності до особи, яка бажає стати опікуном, що свідчило б про наявність довірливих та доброзичливих стосунків між ними, а, відтак, і про те, що призначення опікуном саме заявника відповідатиме його інтересам.

В зв`язку з вище наведеним у сукупності, суд критично ставиться до подання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.05.2024 № Л-928, вважає його прийнятим із застосуванням суто формального підходу для вирішення питання про призначення заявника опікуном над ОСОБА_3 , та в зв`язку з цим не враховує його під час ухвалення рішення.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції вірно вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 слід відмовити за її необґрунтованістю.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що заявником не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновків суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Орган опіки та піклування подав до суду подання, в якому висловив свою згоду на призначення опікуном ОСОБА_1 . Інший родичі недієздатної особи, а саме жінка та інший син, не заперечували, щоб опікуном недієздатної особи був призначений його син ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною, а також піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає відповідно опікуна чи піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

У частині 1 ст.300 ЦПК України закріплено вимогу про вирішення рішенням суду питання про призначення піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування. Отже, така регламентація відносить до сфери судової юрисдикції та повноважень суду призначення піклувальників чи опікунів.

При цьому функції опіки та піклування залишаються за органами опіки та піклування, у тому числі щодо осіб, які обмежені у цивільній дієздатності або визнані недієздатними судом. Опіка та піклування правовий інститут, який регулює суспільні відносини, пов`язані з установленням опіки та піклування, здійсненням функцій опіки та піклування та зупиненням опіки та піклування.

Віднесення до компетенції суду встановлення опіки та піклування та призначення опікунів або піклувальників судовим рішенням ставить питання про механізм їх практичного вирішення при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності та визнання фізичної особи недієздатною. Перш за все, виходячи з вимог процесуального законодавства, питання про призначення опікуна або піклувальника входить до предмета судового розгляду як похідне від головних юридичних фактів, що становлять предмет доказування по цих справах. Повноваження суду в цьому відношенні пов`язані з розглядом питання про призначення опікуна або піклувальника на підставі тих пропозицій та висновків по справі, які зроблені органом опіки та піклування як органу спеціальної компетенції, на якого за законом покладені функції опіки та піклування. Виходячи з процесуальних функцій органів опіки та піклування та їх процесуального статусу в цивільному процесі, підстав та процесуальних форм їх участі (ст. 60 ЦПК України), їх подання про призначення конкретної особи опікуном або піклувальником може міститися в окремому документі або письмовому висновку, який робить представник органу опіки та піклування в судовому засіданні.

Подання органу опіки та піклування має оцінюватися судом з точки зору його обґрунтованості і не є обов`язковим для суду.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Таким чином, виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).

Питання щодо встановлення опіки і піклування регулюються Правилами опіки та піклування та Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджених постановою КМУ від 24.09.2008 № 866.

Згідно з пунктом 4.3 Правил опіки та піклування, як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов`язків.

У п. 3.3. вищевказаних Правил визначений перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, це зокрема: довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При призначенні опікуна важливо і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка, такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року (справа № 753/1905/22).

Перевіривши надане Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради подання про призначення заявника ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що Орган опіки та піклування не з`ясував усі необхідні умови, передбачені статтею 67 ЦК України. Так, в поданні не відображені дані про відношення недієздатної особи до кандидатури опікуна, не зазначено про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, яка потребує опіки, що має бути підтверджено довідкою лікувальної установи, не зазначено про неможливість інших близьких родичів призначення опікунами.

Колегія суддів зазначає, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, проте без доведення передбачених законом умов воно не може бути підставою для призначення опікуна у судовому порядку. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її згодою (ч.3 ст.63 ЦК України), однак сама по собі згода на виконання таких обов`язків не може бути безумовною підставою для призначення опікуном особи, яка, на думку суду, не повно відповідає вимогам ст.67 ЦК України.

Згідно з приписами частини 3 статті 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Визначальним при вирішенні питання щодо можливості призначення опікуном є врахування особистих стосунків, можливості виконувати обов`язки опікуна.

Однак зі змісту подання Органу опіки та піклування неможливо встановити наявність умов, передбачених статтями 63-67 ЦК України, крім відомостей про задовільний стан здоров`я заявника. Отже, подання є формальним та поверхневим, не відповідає вимогам закону, встановленим для вирішення даних питань.

Доводи апеляційної скарги стосовно вказаних висновків суду не приводять колегію суддів до іншого висновку, оскільки обставини, якими обґрунтована заява апелянта ОСОБА_1 , не дають законних підстав для задоволення заяви про призначення опікуном.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною та про відсутність підстав для задоволення заяви останнього в частині призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , а висновок органу опіки та піклування щодо можливості призначення його опікуном суд оцінював як такий, що винесений передчасно, без повного дослідження всіх обставин, та ґрунтується виключно на даних отриманих від заявника.

Апеляційний суд, звертає увагу заявник, що в матеріалах справи містяться відомості щодо інших близьких родичів недієздатної особи, а саме жінки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 , та відсутні належні та допустимі докази щодо неможливості їх бути опікуном ОСОБА_3 .

У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18) Верховним Судом сформульовано висновок про те, що законодавством не передбачено обов`язку суду визнання особи недієздатною і призначення опікуна в єдиному судовому процесі.

Тому посилання апеляційної скарги в частині обов`язку суду при встановлення особи недієздатною встановлювати опіку є недоречними.

В судовому засіданні апеляційного суду представникоргану опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та представник ОСОБА_3 пояснили що під час спілкування в органі опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у ОСОБА_3 не з`ясовувалось його відношення до призначення його опікуном дружини і старшого сина.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснення обов`язків з опіки над останнім необхідно покласти на орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з врахуванням усіх можливих опікунів та з`ясування відношення ОСОБА_3 до останніх.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко