П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/11911/24

Провадження № 22-ц/4815/381/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції постановлено:

(вступна і резолютивна частини)

о 14 год. 32 хв. 11 грудня 2024 року в м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 16 грудня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Акцент-Банк" адвоката Омельченка Євгена Володимировича на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі АТ "А-Банк" або банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 114 071,20 гривень. Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що внаслідок порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним з АТ "А-Банк" кредитним договором №Б/Н від 26 жовтня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 114 071,20 гривень, з яких: 63 327,59 гривень заборгованість за тілом кредиту, а 50 743,61 гривень заборгованість за відсотками.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "А-Банк" заборгованість за кредитним договором №Б/Н від 26 жовтня 2018 року у розмірі 44 741,57 гривень.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "А-Банк" судові витрати у розмірі 1 187,65 гривень.

15 листопада 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява представника відповідача адвоката Курлапова М.Д. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на користь його довірителя із позивача понесені у справі судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 110 000 гривень.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2024 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з АТ "А-Банк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

У задоволенні решти заяви відмовлено.

Основне та додаткове рішення суду першої інстанції оскаржені банком в апеляційному порядку.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника АТ "А-Банк" адвоката Омельченка Є.В. залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року без змін.

Щодо додаткового рішення, то будь-яких аргументів про його незаконність та необґрунтованість апеляційна скарга не містила.

Тобто банк жодним чином не мотивував та не конкретизував, які саме з наданих послуг (робіт) представника відповідача не відповідала засадам судочинства, які регулюють питання розподілу витрат на правничу допомогу, в чому полягає ця невідповідність і що не враховано судом при розподілі цих витрат.

Отже, апеляційний суд виходить із того, що вимога апеляційної скарги про скасування додаткового рішення суду була спрямована виключно як похідна до вимоги про скасування основного рішення і прийняття постанови про повне задоволення позову, що б спонукало до відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

У поданому відзив представник відповідача просив залишити без задоволення апеляційну скаргу банку та змінити додаткове рішення шляхом збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування даних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) вказувалося, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

На підтвердження витрат на надання правничої допомоги представником відповідача до суду попередньої інстанції надано такі докази: договір про надання правничої допомоги № б/н від 05 липня 2024 року, в п. 4.9. якого вказано, що фіксований розмір гонорару за цим договором складає 110 000 гривень; акт надання послуг № 12/11 від 12 листопада 2024 року, в якому вартість послуг за представництво та супровід у Рівненському міському суду Рівненської області в справі №569/11911/24 вказана у розмірі 110 000 гривень; повідомлення від 12 листопада 2024 року про виконання роботи згідно з договором; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для сторін, колегія суддів погоджується з місцевим судом про необхідність покладення на позивача обов`язку компенсувати ці витрати у відповідному розмірі.

Всупереч ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України банк клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції не заявляв та не довів необґрунтованості та незаконності оскаржуваного судового рішення в суді апеляційної інстанції.

Щодо вимоги відзиву про збільшення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів її відхиляє, позаяк вона може бути предметом судового вирішення виключно на підставі поданої апеляційної скарги, а не відзиву.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Акцент-Банк" адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків