Єдиний унікальний номер справи №362/7627/23
Провадження №22-ц/824/518/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку із невідповідністю позовної заяви вимогам п.п.2, 4, 5, 8 ч.3 ст.175 та ч.ч.2, 4 ст.95 ЦПК України, надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали.

15.12.2023 року представник позивача надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції щодо визнання позову неподаним та повернення позивачу, останній звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що ухвала Київського апеляційного суду від 02.02.2023 року, якою поновлено апеляційне провадження у справі є належним доказом того, що договір №414 укладено після поновлення апеляційного провадження. Вказує, що договір дарування земельної ділянки та житлового будинку від 10.03.2023 року №414 є в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і позивач надав належним чином завірену копію вищевказаного договору. Також зазначає, що єдиними доказами, які не були засвідчені належним чином, є рішення судів, які були взяті з Єдиного державного реєстру судових рішень. Зазначає, що вказані докази не потребують належного засвідчення.

Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 виходив з того, що вимоги ухвали суду від 27.11.2023 року про залишення позовної заяви без руху позивачем виконано частково, оскільки не зазначено доказів, які підтверджують вказані обставини щодо укладення спірного договору після поновлення апеляційного провадження у справі № 357/9972/19. Також додані до позову документи, що прошиті, в повному обсязі належним чином не завірені.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви, виходячи з такого.

За змістом п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 4 ст. 95 ЦПК України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6 ст. 95 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому, ст. 175 і 177 ЦПК України не містять вимоги до позовної заяви щодо надання належних доказів, копій документів, засвідчених належним чином відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України, подання перекладу доказів, а також подання документів до суду у відповідній послідовності до зазначення таких у додатках, та відповідно не усунення вказаних недоліків не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Апеляційний суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що виходячи з вимог процесуального закону, оцінка наданих позивачем доказів у справі, в тому числі з підстав їх належності, допустимості і достовірності проводиться судом за результатами розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Крім того, колегія суддів вважає, що докази, які суд визнав не належним чином оформленими, є процесуальними документами суду та у разі сумніву щодо їх достовірності та наявності, суд не обмежений правом перевірити вказані обставини в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є у вільному доступі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для залишення позовної заяви без руху та в наступному її повернення були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2023 року скасувати, направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом 30 днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько