Дата документу 11.02.2025 Справа № 336/9784/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/9784/24
Провадження №22-ц/807/376/25
Головуючий в 1-й інстанції Петренко Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Подліянової Г.С., Полякова О.З.,
секретарВолчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича щодо відкриття виконавчих проваджень,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, в якій просив: визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця винесені 09 вересня 2024 року у виконавчих провадженнях за № 76000597 та № 76000821; зобов`язати приватного виконавця усунути порушення (поновити його порушене право як заявника) шляхом скасування усіх винесених у виконавчих провадженнях за № 76000597 та № 76000821 постанов та шляхом вчинення інших юридично значимих дій для поновлення його порушеного права. В обґрунтування скарги зазначено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року у справі № 335/5222/21 (провадження № 2/336/4275/2021) позов ТОВ «ФК «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволено у повному обсязі. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» 42531,25 грн., з яких 38390,73 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 24.10.2019 року, три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 05.04.2021 року в сумі 1250,09 грн., інфляційні втрати за період з 05.03.2020 року по 05.04.2021 року в сумі 2890,43 грн., а також стягнуто судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 23 листопада 2023 року у справі № 335/5222/21 (провадження № 2-п/336/66/2023) ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду та залишено без задоволення його заяву перегляд заочного рішення у цивільній справі. Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 травня 2024 № 335/5222/21 (провадження № 22-ц/807/666/24) його апеляційну скаргу було задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року скасовано. Прийнято в цій справі рішення за яким: «Позов ТОВ «ФК «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 24 жовтня 2019 року в розмірі 42531,25 грн., що складається з: 30769,23 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2046,10 грн. заборгованості за відсотками; 4615,40 грн. заборгованість за комісією; 960,00 грн. заборговані за штрафними санкціями (пеня), 1250,09 грн. річних за користування грошовими коштами за період з 05 березня 2020 року до 05 квітня 2021 року та 2890,43 грн. інфляційні втрати. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. 30 липня 2024 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя було видано стягувачу у даній справі виконавчі листи. ОСОБА_1 вказав, що нещодавно вказані виконавчі листи були пред`явлені до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича за наслідками розгляду яких, а також заяв стягувача про примусове виконання рішення 09 вересня 2024 року було відкрито виконавчі провадження за № 76000597 та № 76000821. Заявник вважає постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької Проценка Дмитра Юрійовича про відкриття виконавчого провадження такими, що порушують його права та просить їх скасувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2024 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2024 року скасувати та постановити нову про задоволення його скарги повністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2024 року є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам скарги та наданим доказам, а саме тому факту що скаржник не проживає в Запорізькій області, актуальним місцем реєстрації скаржника з 28.06.2023 року є Волинська область, м. Луцьк, вул. Захисників України, 35-43. Місце знаходження стягувача м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77А. Таким чином відсутні підстави для відкритті виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що за заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» 42531,25 гривень, з яких 38390,73 гривень в рахунок погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 24.10.2019 року, три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 05.04.2021 року в сумі 1250,09 гривень, інфляційні втрати за період з 05.03.2020 року по 05.04.2021 року в сумі 2890,43 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір в сумі 2270 гривень.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно з постановою Запорізького апеляційного суду від 21 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою: «Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 24 жовтня 2019 року в розмірі 42531 гривня 25 копійок, що складається з: 30769 гривень 23 копійки заборгованості за тілом кредиту; 2046 гривень 10 копійок заборгованості за процентами; 4615 гривень 40 копійок заборгованість за комісією; 960 гривень заборгованість за штрафними санкціями (пеня), 1250 гривень 09 копійок три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 05 березня 2020 року до 05 квітня 2021 року та 2890 гривень 43 копійки інфляційні витрати. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 гривень.»

На підставі вищевказаної постанови суду апеляційної інстанції Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 30.07.2024 року були видані виконавчі листи.

У виконавчих листа місце проживання боржника зазначено: АДРЕСА_1 .

Представник стягувача пред`явив виконавчі листи до примусового виконання приватному виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценку Д.Ю.

09 вересня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 335/5222/21 виданого 30 липня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованості за договором (ВП № 76000597).

09 вересня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 335/5222/21 виданого 30 липня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» судового збору (ВП № 76000821).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28 червня 2023 року № 764-5, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року, яка винесена після відкриття виконавчого провадження, заяву боржника ОСОБА_1 про виправлення помилок у виконавчих листах задоволено частково. Виправлено помилки у виконавчих листах, виданих 30.07.2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, трьох відсотків річних та інфляційних втрат (ЄУН №335/5222/21). Вказано вважати вірним у виконавчих листах: дату прийняття постанови суду 24.05.2024 року; номер судового провадження 22-ц/807/666/24; адресу місця проживання боржника АДРЕСА_3 ; найменування та місцезнаходження стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», 04053, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77А.

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідає принципу юридичної визначеності та вимогам статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Приватний виконавець Проценко Д.Ю. здійснює діяльністьв межах виконавчого округу Запорізької області.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

28.08.2024 року директор ТОВ «ФК «ПАРІС» як стягувач звернувся до приватного виконавця Проценка Д.Ю. із заявою про примусове виконання рішення суду. До заяви долучено виконавчий лист виданий 30.07.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 24 жовтня 2019 року в розмірі 42531 гривня 25 копійок, що складається з: 30769 гривень 23 копійки заборгованості за тілом кредиту; 2046 гривень 10 копійок заборгованості за процентами; 4615 гривень 40 копійок заборгованість за комісією; 960 гривень заборгованість за штрафними санкціями (пеня), 1250 гривень 09 копійок три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 05 березня 2020 року до 05 квітня 2021 року та 2890 гривень 43 копійки інфляційні витрати.

За виконавчим листом адреса проживання боржника ОСОБА_1 вказана АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника, що можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо). Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається.

Оскільки приватний виконавець мав право приймати виконавчий документ за місцем проживання боржника, яке зазначено у виконавчому документі, і перебуває в межах виконавчого округу Запорізької області, у приватного виконавця не було правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 699/165/13 зазначено, що «отримавши від стягувача документи, в яких міститься інформація щодо місця проживання боржника у м. Києві, приватний виконавець на законних підставах відкрив виконавче провадження в межах свого територіального округу. Оскільки ні виконавчий документ, ні заява стягувача не містила іншу інформацію щодо місця проживання боржника, виконавчий документ на момент його прийняття приватним виконавцем не підлягав поверненню, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва щодо прийняття до виконання виконавчого листа. При цьому, чинним законодавством України не передбачений обов`язок приватного виконавця перевіряти зареєстроване місце проживання боржника на стадії відкриття виконавчого провадження».

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі № 211/4347/15-ц зроблено висновок, що державний виконавець не зобов`язаний перевіряти місце проживання боржника при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані рішення та дії було прийнято відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження, права чи свободи заявника не було порушено, а тому вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 лютого 2025 року.

Судді: С. В. Кухар

Г.С. Подліянова

О. З. Поляков