КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року місто Київ.

Справа №367/7664/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3263/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мілімка Артема Аркадійовича на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2024 року (ухвалене у складі судді Мерзлого Л.В., інформація про дату складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ

У вересні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом.

Позов обґрунтовував тим, що 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг № б/н від 22 квітня 2011 року (далі - Кредитний договір), згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 2500,00 грн.

Стверджував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та Витягу з «Тарифів Банку», що підтверджується підписом у заяві. Проте, всупереч вимогам договору, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання та у зв`язку з чим станом на 09 вересня 2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 94 091,09 грн, з яких: 36 323,92 грн - заборгованість за тілом кредита; 25 599,12 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 27 111,33 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 4 456,72 грн - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 94 091,09 грн та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором №б/н від 22 квітня 2011 року в розмірі 94 091,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір в сумі 1 921,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 02 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мілімко А.А. подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що відповідач був ознайомлений банком з наданими позивачем Умовами і Правилами надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Звертає увагу, що у заяві відповідача від 22 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов?язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Наголошує, що у своєму рішенні суд першої інстанції, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнув пеню.

Також вказує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вважає, що за наведених обставин, які свідчать про відсутність підтвердження належними та достовірними доказами ознайомлення відповідача з Умовами і Правилами надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», а також Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», стягнення з відповідача 27 111,33 грн пені, 100,00 грн пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн штрафу (фіксована частина) та 4 456,72 грн штрафу (процентна складова) на користь позивача є безпідставними та необґрунтованим.

Вважає, що незаконним та необґрунтованим є стягнення на користь позивача з відповідача 36 323,92 грн заборгованості за тілом кредиту та 25 599,12 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

Зазначає, що долучені до позовної заяви докази не дають підстав для висновку про те, що між позивачем та відповідачем був укладений саме кредитний договір, а не договір про користування будь-якими іншими банківськими послугами, оскільки єдиний доказ, яким підтверджується факт користування відповідачем банківськими послугами є анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ«Приватбанк», підписана 22 квітня 2011 року, яка не містить жодних умов кредитування.

Вказує, що розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22 квітня 2011 року не може вважатися належним доказом наявної заборгованості відповідача перед позивачем.

Стверджує, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 177ЦПК України, виписка з банку, додана до відзиву позивача на заяву про перегляд заочного рішення не могла бути прийнята судом до розгляду та не може вважатися належним доказом.

Вважає, що у зв?язку з неповним з?ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки розрахунку за період з 30 вересня 2016 року по 30 вересня 2019 року, наданому відповідачем. Так, провівши розрахунок на підставі даних, відображених у доданій до відзиву позивача на заяву про перегляд заочного рішення виписці за договором № б/н станом на 10 червня 2020 року в межах строку з 30 вересня 2016 року по 30 вересня 2019 року, вбачається, що протягом зазначеного періоду на картковий рахунок було зараховано грошових коштів на загальну суму 318 743,96 грн. (Триста вісімнадцять тисяч сімсот сорок три гривні 96 копійок), а використано грошових коштів на загальну суму 318 848,96 грн. (Триста дев?ятнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 96 копійок).

Наголошує, що різниця між загальною сумою використаних грошових коштів та загальною сумою зарахованих грошових коштів становить 1 075,00 грн. (Одна тисяча сімдесят п?ять гривень 00 копійок).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

09 грудня 2024 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав до Київського апеляційного суду письмові пояснення, у яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2024 року - без змін.

Вказує, що апелянт замовчує про факт наявності в матеріалах справи доказу - довідки про умови кредитування по кредитному договору, яка підписана ОСОБА_1 22 квітня 2011 року особисто і в якій визначено відсоткову ставку, розміри комісій, штрафів, тощо.

04 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника позивача Абібулаєвої Т.Г. про відкладення судового засідання через перебування за межами Києва.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Мілімко А.А. заперечив проти такого клопотання та вважав за можливе розглядати справу без участі представника позивача.

Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача, оскільки причина, вказана у клопотанні, визнається судом неповажною, матеріалів справи достатньо для перегляду рішення районного суду, а правова позиція позивача висловлена у відзиві на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Мілімко А.А. просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній викладених, скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладенийз недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 22 квітня 2011 року підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» та користувався коштами позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, а також зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «Приватбанку».

Такий висновок не відповідає вищевикладеним вимогам закону та наданим доказам.

З матеріалів справи відомо, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, надав суду: копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію витягу з Умов та правил надання банківських послу, довідку про зміну умов кредитування з використання кредитної картки, розрахунок заборгованості, а також виписку щодо користування кредитними коштами, довідку про умови кредитування, з підписом невідомої особи.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками за користування кредитом, нараховану пеню за прострочене зобов`язання, нараховану пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https:privatbanc.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов?язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов?язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент користування відповідачем Банку взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів користування коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Так, як з підписом відповідача, суду надано лише анкета заява, яка не містить умов щодо розміру відсотків за користування коштами, а також умов щодо штрафу та пені, висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем вимог про стягнення пені та штрафів є безпідставний.

Надані умови та правила, а також тарифи відповідачем не підписані, а тому не можуть бути доказом досягення домовленостей про розмір відсотків, пені та штрафів.

Посилання у відзиві представника банку на довідку про кредитування суд відхиляє, так як у суду відсутні підстави вважати, що вона підписувалась відповдіачем, оскільки на довідці відсутнє прізвище, чи будь яке інше позначенння, ким вона підписана. Наявність, якогось підпису, без зазначення, кому він належить чи то представнику кредитора, чи то боржнику, дає підстави для висновку, що вказаний доказ є недопустимим.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Зазначених вище обставин під час розгляду справи суд першої інстанції до уваги не взяв, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення у справі та безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача 27 111,33 грн пені, 100 грн пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 4 456,72 грн штрафу ( процентна складова).

Разом з тим, з виписки по рахунку відповідача, а також довідок про зміну ліміту та довідки про видачу відповідачу карток вбачається, що відповідач дійсно користувався коштами позивача.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту в сумі 36 323,92 грн та 25 599, 12 грн за простроченим тілом кредиту виходячи з наступного.

Київський апеляційний суд перевірив виписку по рахунку відповдіача, розрахунок, наданий позивачем та представником відповідача з 30 вересня 2016 року по 30 вересня 2019 року, з яких вбачається, що до вересня 2016 року у відповідача боргу не було. Протягом періоду з вересня 2016 року на картковий рахунок було зараховано грошових коштів на загальну суму 318 743,96 грн (триста вісімнадцять тисяч сімсот сорок три гривні 96 копійок), а використано грошових коштів на загальну суму 325 318,96 грн (триста двадцять чотири тисячі вісімсот вісімнадцять гривень 96 копійок). Адвокатом відповідача в розрахунку не враховано, що відповідач 15.10.2016 року здійснив переказ на суму 5500 ОСОБА_2 .

За таких обставин, різниця між загальною сумою використаних грошових коштів та загальною сумою повернутих грошових коштів становить 6 575,00 грн (шість тисяч сімдесят п?ять гривень 00 копійок).

Таким чином, розмір заявлених позовних вимог не може вважатися обгрунтованим та доведеним в частині вимог про стягнення 36 323,92 грн заборгованості за тілом кредиту та 25 599,12 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач до тіла кредиту періодично включав нараховані ним відсотки. Проте за недоведеності погодженого розміру відсотків, суд стягує лише 6575 грн. - різницю між фактично використаними коштами позивача та повернутими коштами відповідачем.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції вважав доведеними ті обставини, які доведеними не були, не повно встановив обставини справи, не вірно застосував норми матеріального права, порушив процесуальні норми рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2024 року підлягає зміні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, а тому розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які задоволені на 7 відсотків в розмірі 134,47 грн.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 706,67 грн., виходячи з того, що за результатами апеляційного перегляду , частка позовних вимог в задоволенні яких відмовлено становить 93 % від ціни позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мілімка Артема Аркадійовича - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року - змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до 6 575 грн та розмір стягнутого судового збору з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до 134, 47 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 706,67 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

А. М. Стрижеус