Справа № 548/2390/23
Провадження №2/548/9/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засіданя Калініченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивувалатим, що 26.03.2023 р. в ДТП за участі транспортного засобу марки "SUZUKI GRAND VITARA", р.н. НОМЕР_1 від отриманих тілесних ушкоджень загинув пішохід - її син ОСОБА_2 .

На виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211794500 відповідачем сплачено позивачу за заподіяну шкоду, пов`язану із витратами на поховання та моральну шкоду в сумі 105 000,00 грн. Але так як сторони не врегулювали вимоги, пов`язані із втратою годувальника, які були пред`явлені позивачем до відповідача, то ОСОБА_1 і звернулася до суду задоволити таку вимогу на суму 215 000,00 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 12.10.2023 року відкрито провадження у справі.

Ухвалами суду від 08.11.2023 року та 14.12.2023 року відкладено підготовче судове засідання та повторно витребувано докази.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року у даній цивільній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалами суду від 20.03.2024 року, 08.05.2024 року, 15.07.2024 року та 12.11.2024 року відкладено відкрите судове засідання.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Стефківський В.І. не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за їх з позивачкою відсутності, вказав що підтримує позовні вимоги та просив суд задоволити позов.

У судове засідання представник відповідача - ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Голошва Г.А. не з`явилася,з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи.

У відзиві на позов представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Голошва Г.А. просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, так як позивачкою не доведено її утримання померлим сином.

Суд, з`ясувавши позиції сторін, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

26.03.2023 року в Полтавській області на 247 км. автодороги М-03 "Київ-ХарківДовжанський" відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "SUZUKI GRAND VITARA", р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинув. За фактом ДТП ГУНП у Полтавській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000193.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Кваші К.В. від 31.05.2023 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000193, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального прапорушення.

Проте, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "SUZUKI GRAND VITARA", р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211794500.

Відповідно до статті 22 Закону №1961-IV: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньотранспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Згідно з пунктами 9.4 та 9.5 статті 9 Закону №1961-IV: «Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.»

Відповідно до пункту 9.5 статті 9 Закону №1961-IV Національний банк України постановою від 30.05.2022 року № 109 встановив розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320 000 гривень на одного потерпілого. Постанова набрала чинності з 01.07.2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування».

Керуючись вищевказаними положеннями Закону №1961-IV, 02.08.2023 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: - 80 400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV; - 36 288,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання; - 203 312,00 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника (для батьків).

Відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком.

Страхова сума за ОСОБА_4 становить: -160 000,00 грн - за шкоду, заподіяну майну. -320 000,00 грн - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю.

Відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» вже відшкодувало позивачу шкоду, пов`язану із смертю потерпілого ОСОБА_2 , яка настала внаслідок ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 145 000,00 грн. (107-109).

Відповідно до ст. 35 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.

До заяви додаються документи, вказані у п.35.2. Закону, серед яких зокрема документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Тобто, для підтвердження права на отримання страхового відшкодування заявник мав надати страховику документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Зазначені вище документи ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суду надані не були.

За правилами п. 27.2. ст. 27 Закону, Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 1120 Цивільного кодексу України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття "непрацездатні громадяни" надається у ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до частини першої ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

18.04.2018 року Верховним судом було винесено постанову по справі №165/325/17, згідно з якою: Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт "г" пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди").

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум").

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Позивач не надав ні документів, які б підтверджували розмір її доходів, ні документів про доходи ОСОБА_2 (її сина) за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік. Тобто, в справі відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_2 мав дохід, який би забезпечував його особисті потреби (мінімальний прожитковий мінімум чи більший) та після цього у нього залишалися кошти за рахунок яких він утримував ОСОБА_1 і це для останньої було постійним та основним джерелом засобів до існування.

Сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона потребувала від сина ОСОБА_2 матеріальної допомоги, і що син дійсно надавав їй таку допомогу, яка в свою чергу могла би бути основним і постійним джерелом засобів до її існування.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та необґрунтованим, не підкріплений належною доказовою базою, а тому є таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 280 -283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи також через Хорольський районний суд Полтавської області.

Сторони справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Представник позивача - адвокат Стефківський Володимир Іванович, що проживає за адресою с.Чишки Львівського району Львівської області,

Відповідач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , адреса м. Київ вул. Дегтярівська, 62.

Повний текст судового рішення складено 04.02.2025 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна