Номер провадження 2/754/2323/25
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2025 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя О. Грегуль, секретар судового засідання І. Вакуленко, справа № 755/21633/24

ОСОБА_1 - позивач

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - відповідач

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна - третя особа 1

Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - третя особа 2

Вимоги позивача: визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суткович М.А. - адвокат позивача

Хитрова Л.В. - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов у якому позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18.12.2018 зареєстрований у реєстрі за № 2220 вчинений приватним нотаріусом про звернення стягнення на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сума боргу в рахунок погашення якої звернуто стягнення на нерухоме майно на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною.

Справу за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва направлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2024 (суддя Арапіна Н.Є.)

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2025 прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження (спрощене з викликом учасників справи).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2025 витребувано докази.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2025 задоволено заяву про забезпечення позову.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені та доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав і не заперечував проти розгляду справи за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явились.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали.

Стороною відповідача подано заяву про розгляд справи за її відсутності та повідомлено, що всі документи витребувані судом були направлені нотаріусу, а також подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.

Третя особа 1 направила до суду листа з прохання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явились.

Вислухавши адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

На запит Деснянського районного суду м. Києва надійшла інформація про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за якою позивач з 24.04.1990 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Приватним нотаріусом видано виконавчий напис від 18.12.2018 зареєстрований у реєстрі за № 2220 про звернення стягнення на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання виконавчого напису державним виконавцем третьої особи 2 відкрито ВП № 67220179 постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2021.

Спір виник з приводу нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, 1. Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 3, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18: «7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. 7.26. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.».

У зв`язку з тим, що об`єктом спірного матеріального правовідношення є нерухоме майно на даний спір поширюються правила виключної підсудності.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 31 ЦПК України, 1. Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу. 2. Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Вищевикладене свідчить про відсутність правових підстав для розгляду справи по суті Деснянським районним судом м. Києва.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б давали правові підстави для розгляду вищевказаного позову Деснянським судом м. Києва у позові не зазначено.

Відсутні такі докази і в додатках до позову.

Адвокат позивача не заперечував проти передачі справи іншому суду за місцезнаходженням нерухомого майна та задекларованим/зареєстрованим місцем проживання позивача, як боржника за виконавчим провадження.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При виключній підсудності положення ст. 27 і 28 ЦПК України не застосовується.

За таких обставин справа передається іншому суду за місцезнаходженням нерухомого майна та задекларованим/зареєстрованим місцем проживання позивача, як боржника за виконавчим провадження.

Передача справи за підсудністю не є перешкодою в доступі до правосуддя.

Керуючись ст. 31 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Справу № 755/21633/24 за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) передати Дніпровському районному суду м. Києва.

Передачу справи здійснити не пізніше п'яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів.

Згідно ст. 261 ЦПК України, 1. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 2. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

СУДДЯ: