Справа № 139/537/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року с-ще Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Коломійцевої В.І.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк О.С.,

представника позивача - адвоката Браславця Я.Ю. (який приймає участь в режимі відеоконференції)

представника відповідача - адвоката Гримайло К.Л. (яка приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Браславця Я.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі «ДТП»).

Заявлені вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 . 28 липня 2023 року, о 08:30 годині, на автодорозі С-02-13-20 с. Перекоринці с. Попелюхи, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 313», д.н.з НОМЕР_2 під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та самостійно залишив місце ДТП до якого був причетний. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

За наслідками ДТП, відносно водія ОСОБА_2 співробітниками поліції 28 липня 2023 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №325399 за порушення п. 13.3 і п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, зі змінами та доповненнями, (надалі «ПДР»), за що відповідальність передбачена ст. 124 та 122-4 КУпАП.

В подальшому, постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року по справі № 139/559/23 провадження відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року вказана постанова скасована та постановлена нова, якою провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП. Апеляційний суд звернув увагу на наявність в діях відповідача ОСОБА_2 складу правопорушення передбаченого ст. 124 та 122-4 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 313», д.н.з НОМЕР_2 , на момент настання ДТП була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-214744988.

Позивач, з врахуванням постанови Вінницького апеляційного суду, повторно 28 травня 2024 року, звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про страхове відшкодування, на яку листом № 39-5 від 12 червня 2024 року було повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-24/2702-АВ від 14 лютого 2024 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску станом на 12 лютого 2024 року становить 241 508 гривень 97 копійок з урахуванням ПДВ на матеріали.

Враховуючи зазначене, на думку позивача з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 160 000 грн (мінімальний ліміт з 01.07.2022)., а з відповідача ОСОБА_2 - різниця між вартістю відновлюваного ремонту та страховим відшкодуванням, що становить 81 508 гривень 97 копійок.

Окрім майнової шкоди, як зазначає позивач, діями ОСОБА_2 та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», йому завдано моральної шкоди, так як внаслідок ДТП у позивача порушились нормальні життєві зв`язки, змінився звичний спосіб життя, довгий час він не міг керувати автомобілем, оскільки він потребував ремонту. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивачем оцінюється у сумі 5000 гривень, які він просить стягнути з відповідачів солідарно. Як і витрати пов`язані із проведенням транспортно-товарознавчого дослідження з метою визначення розміру завданих збитків в сумі 3 634 гривні 96 копійок.

В добровільному порядку відповідачі відмовляються відшкодувати нанесені збитки, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути понесені судові витрати.

08 липня 2024 року засобами поштового зв`язку вказана заява підписана адвокатом Браславцем Я.Ю. надійшла до Мурованокуриловецького районного суду (а.с.1-12).

У зв`язку із не зазначенням у позовній заяві підстав звернення до суду та не надання доказів на ствердження цих підстав, через несплату судового збору, ухвалою суду від 11 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.62-63).

25 липня 2024 року від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволені позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди в частині заявлених вимог до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та врахувати франшизу у розмірі 3200 гривень (а.с.74-77).

Відзив обґрунтований тим, що у відповідача відсутній обов`язок із виплати страхового відшкодування, оскільки обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника у вчиненні ДТП. Станом на дату розгляду справи судом ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення ДТП не притягувався. Позивачем не було надано доказів доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні 28 липня 2023 року ДТП та порушень ПДР. Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області по справі № 139/537/23 від 02 жовтня 2023 року справу відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 15 листопада 2023 року постановою апеляційного суду Вінницької області вищенаведене рішення скасовано та постановлено нове. Провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладання адміністративного стягнення, без визначення винуватості правопорушника, так як поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключним рішенням, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вінницький апеляційний суд у своїй постанові зазначив: «апеляційний суд позбавлений повноважень встановити винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП». А тому посилання на вказані докази є необгрунтовним, внаслідок відсутності чіткого дослідження та висновку суду апеляційної інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Відтак у матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні передбаченомуст.124 КУпАП, як і відсутні підстави виникнення цивільно-правової відповідальності за нанесені збитки.

Крім того, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вважає неналежним і недопустимим доказом висновок експерта, так як в порушення частин 6, 5 статті 106 ЦПК України та в супереч правовим висновкам Верховного Суду зазначених в постановах ВС/КЦС по справі № 524/710/21 від 20.07.2022 року, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 року по справі №523/2420/16-ц, Верхового Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.03.2021 року по справі № 523/7567/20, у висновку не міститься інформації, що судовий експерт обізнаний про кримінальну відповідальність і такий висновок складений для пред`явлення у цивільній (судові) справі.

Додатково просили врахувати суму франшизи, яка згідно полісу становить 3200 гривень.

06 серпня 2024 року суддею Мурованокуриловецького районного суду Тучинською Н.В. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 26 серпня 2024 року (а.с.97).

26 серпня 2024 року ухвалою суду було задоволено заяву головуючої у справі про самовідвід відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України. Справу передано до канцелярії суду для визначення іншого головуючого (а.с.105-106).

24 вересня 2024 року ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області позовну заяву прийнято до розгляду суддею Коломійцевою В.І., відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 жовтня 2024 року (а.с.122).

Підготовче засідання, призначене на 10.10.2024 та 24.10.2024 за клопотанням представника позивача було відкладене (а.с.126,139 ).

12 листопада 2024 в підготовчому засіданні було оголошено перерву.

27 листопада 2024 року ухвалою суду підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 24 грудня 2024 року (а.с.171). Витребувано з архіву Мурованокуриловецького районного суду для огляду в судовому засіданні, справу про адміністративне правопорушення № 139/559/23.

24 грудня 2024 року у зв`язку з перебуванням судді Коломійцевої В.І. на лікарняному, розгляд справи було відкладено на 22 січня 2025.

22 січня 2025 за клопотанням представника відповідача розгляд справи було відкладено на 12 лютого 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Браславець Я.Ю. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи вимоги матеріалами та доказами, наведеними в позовній заяві та просив їх задовольнити. Також просив вирішити питання щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, докази на підтвердження яких ним будуть подані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Представник відповідача ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у відзиві зазначив, що в разі неявки у судове засідання їх представника, розгляд справи проводити без участі відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Гримайло К.Л. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що на момент коли справа розглядалась в апеляційному суді сплили строки притягнення до адміністративної відповідальності і в даній справі не встановлена вина ОСОБА_2 , немає причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та діями відповідача, а саме відсутній висновок судової експертизи щодо обставин ДТП за участі відповідача та постанови суду про визнання ОСОБА_2 винним в даній справі.

Вислухавши позиції учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення №139/559/23 в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як зазначено у ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Абзацом першим ч. 3 ст. 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України).

У частинах 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, встановлено, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 27.05.2023 (а.с.71-72).

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення від 28 липня 2023 року серії ААД № 2325399 та № 325400 (матеріали справи про адміністративне правопорушення №139/559/23 а.с.1,5), ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ Sprinter, номерний знак НОМЕР_2 , 28 липня 2023 року о 08-ій годині 30 хвилин на автодорозі С-02-13-20 с. Перекоринці- с. Попелюхи, під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та самовільно залишив місце ДТП, порушивши такими діями вимоги п. 13.3 та 2.10 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 та 122-4 КУпАП.

Так, пункт 13.3 та 2.10 «а» ПДР визначає, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. А у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди - негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці ДТП.

Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року по справі № 139/559/23 провадження відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (матеріали справи про адміністративне правопорушення №139/559/23 а.с.52-54).

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

За її результатами Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року (матеріали справи про адміністративне правопорушення №139/559/23 а.с.104-106) вищевказана постанова була скасована та постановлена нова. Якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи строків передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Разом з тим апеляційний суд звернув увагу, що не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності належними доказами в діях ОСОБА_2 складу правопорушення передбаченого 124 та 122-4 КУпАП та вважає, що порушення ОСОБА_2 вимог п. 13.3 та 2.10 «а» ПДР України є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Із досліджених під час розгляду даної справи матеріалів про адміністративне правопорушення (а.с.1-18) вбачається, що дорожні умови (добра видимість, пряма ділянка дороги із дорожнім покриттям), технічно справний стан автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter, (інформація щодо несправностей відсутня), дозволяли водію ОСОБА_2 , виконати всі необхідні дії по керуванню цим транспортним засобом і як слідує з наданих вихідних даних для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Тому технічна можливість уникнення зіткнення із автомобілем «KIA Sorento», для водія автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter ОСОБА_2 визначалась виконанням ним вимог пункту 13.3 ПДР, оскільки в даній дорожньо-транспортній обстановці, він керуючи технічно-справним автомобілем, рухаючись на спуск та спостерігаючи рух зустрічного транспортного засобу, не врахував його швидкісний режим, змусив іншого учасника ДТП з`їхати праворуч, після чого відбулось зіткнення, а тому у діях ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам пункту 13.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

З цих підстав не заслуговують на увагу і твердження представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування страхової виплати через не настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 .

Так, особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 29 квітня 2020 року в справі №№ 686/4557/18.

При цьому, у постанові ВС від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Розглядаючи питання доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з того, що відсутність в матеріалах справи постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 124 КУпАП не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи у вчиненні ДТП.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідачами не було надано належних доказів щодо відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП яке мало місце 28 липня 2023 року, що є підставою для відшкодування заподіяної шкоди.

Як слідує з інформації наявної у висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-24/2702-АВ від 14 лютого 2024 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «KIA SORENTO», що виготовлений судовим експертом Вінницького науково дослідного експертно-криміналістичного центру О.П. Федоренко (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №8631) ринкова вартість автомобіля «KIA SORENTO», станом на 12 лютого 2024 року, становила 369 4584,4 грн (а.с.16-27).

Вартість матеріального збитку, тобто вартість між сумою вартості відновлюваного ремонту з урахуванням вартості коефіцієнта фізичного зносу, завданого власнику автомобіля «KIA SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 12 лютого 2024 року могла становити 119 724 гривні 34 копійки (а.с.16-27).

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску станом на 12 лютого 2024 року могла становити 241 508 гривень 97 копійок, з урахуванням ПДВ на матеріали (а.с.16-27).

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічне твердження вказано і у ст. 1194 ЦК України, де зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Таким чином, позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості понесених витрат, а на відповідача як на винну особу покладається обов`язок відшкодувати потерпілому різницю між сумою фактичних витрат та сумою страхового відшкодування страховою компанією і франшизи (Постанова ВС від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19)).

На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MERCEDES-BENZ Sprinter 313, д.н.з НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-214744988 від 23 травня 2023 року, дійсним на дату ДТП з лімітом страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 160 000 гривень, франшиза 3200 гривень (а.с.80).

Таким чином, ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» взяла на себе обов`язок, при настанні страхового випадку, відповідно до встановленого ліміту відповідальності, відшкодувати у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третім особам.

Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Позивач після прийняття Мурованокуриловецьким районним судом постанови від 02 жовтня 2023 року про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення подав до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про страхове відшкодування з доказами розміру завданих збитків. За результатами розгляду вказаної заяви, страховик листом за вихідним №39-1 від 13.11.2023 року надав відповідь відповідно до якої вказав, що неможливо стверджувати про настання цивільно-правової відповідальності даного водія, а тому у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування за заявленим випадком.

Після оскарження постанови в апеляційному порядку, позивач, через свого представника - адвоката Браславця Я.Ю., повторно 28 травня 2024 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та отримав відповідь (№39 від 12 червня 2024 року) - оскільки апеляційний суд позбавлений можливості встановити винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, при відсутності Постанови суду про визнання вини, неможливо стверджувати про настання його цивільно-правової відповідальності. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не доведена, а тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування (а.с.52-53).

Суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_2 ПДР, наявність причинно-наслідкового зв`язку з недотримання таких правил, та з наслідками нанесення шкоди ОСОБА_1 і, відповідно, настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 та приходить до висновку про задоволення позовної заяви в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 .

Щодо суми відшкодування зазначає наступне:

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено поняття франшизи. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (ст.ст. 12, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У зв`язку з тим, що фактично витрати на проведення ремонту автомобіля позивача після ДТП склали 241 508 гривень 97 копійок, враховуючи ліміт відповідальності страховика у розмірі 160 000,00 грн та розмір франшизи - 3 200,00 грн, зі страховика винної у ДТП особи на користь позивача слід стягнути 156 800 гривень, що вказує на часткове задоволення позовних вимог до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп».

Відповідно різниця між вартістю відновлюваного ремонту та страховим відшкодуванням для винуватця ДТП - ОСОБА_2 , в межах заявлених вимог без врахування франшизи, буде становити - 81 508 гривень 97 копійок.

Що стосується заявлених вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Так, згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, внаслідок порушення нормальних життєвих зв`язків, яких він зазнав через пошкодження його майна.

Позивач втратив чимало часу на звернення до Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з метою оцінки завданої шкоди транспортному засобу, з направленням листів до відповідача, неодноразовим відвідуванням станції технічного обслуговування, а також позбавився значної суми грошових коштів, у зв`язку із зверненням до адвокатів та листуванням.

Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди суд вважає, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди в сумі 5 000,00 гривень є завищеним, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача приходить до висновку, що розмір моральної шкоди складає 2000,00 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача.

Оскільки судом встановлено, що моральна шкода, завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню за пунктом 3 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, обов`язок її компенсації в розмірі, визначеному судом покладається на особу, визнану винною у скоєнні ДТП ОСОБА_2 .

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, при проведенні правового аналізу даної ситуації, співставленні сукупності з`ясованих обставин у справі, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, задоволити позов частково та стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» - 156 800 гривень матеріальної шкоди та з ОСОБА_2 83 508 гривень 97 копійок, з яких 81 508, 97 матеріальної шкоди та 2000 моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Стосовно стягнення судових витрат:

Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 3662 гривні 64 копійки (а.с.70).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: зі ПрАТ «УСК «Княжа Воєнна Іншуранс» Груп» 1767 гривень 80 копійок, а з ОСОБА_2 1820 гривень 65 копійок.

Окрім того, позивачем понесені витрати, що пов`язані із проведенням транспортно-товарознавчого дослідження для визначення розміру матеріальної шкоди, що становлять 3 634,96 грн, що підтверджено платіжною інструкцією №0.0..1 від 07.02.2024. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зазначена сума в рівних частинах підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача в повному обсязі.

Щодо вирішення питання про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

У позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача адвокат Браславець Я.Ю. просив стягнути із відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, розрахунок яких буде ним наданий відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 979, 1187-1188 ЦК України, ст. ст. 6, 22 Закону України «Про обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на 28.07.2023), ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 156 800 (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 81 508 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот вісім) гривень 97 копійок та 2000 (дві тисячі) гривень компенсації моральної шкоди.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із проведенням транспортно-товарознавчого дослідження з метою визначення розміру завданих збитків у розмірі 3 634 (три тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 96 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 1767 гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1820 гривень 65 копійок судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місцепроживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місцепроживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач 2: Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44.

Повне рішення складено 17.02.2025 року.

Суддя: