КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/9825/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5012/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Якимець О.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року директор ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 334,32 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 100 грн. (а.с. 1-3).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 15 травня 2013 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 75 000 грн., процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Таким чином, відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання.

АТ «Альфа-Банк» виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 20.09.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 53 334,32 гривень.

Зазначав, що 20 грудня 2021 року між AT «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором (а.с. 1-3).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 15.05.2013 у розмірі 53 334 гривні 32 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (а.с. 49-52).

Не погодившись з рішенням суду, 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 61-65).

На обґрунтування скарги зазначав, що суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Вказував, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку строку кредитування. Так, невід`ємною частиною кредитного договору є паспорт споживчого кредит, в якому встановлено строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації. При цьому, з угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії для відповідача випущена міжнародна платіжна картка строком дії на 3 роки, на яку встановлено кредитний ліміт. Позивачем не надано до суду доказів пролонгації угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії після спливу строку дії картки. Відтак, нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору є безпідставним, а тому проценти за користування кредитними коштами в даному випадку нараховуються протягом строку дії кредитної картки.

Крім того, під час звернення до суду з позовними вимогами, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» порушило строки позовної давності, оскільки строк дії карти 3 роки, тобто до 2016 року, а позивач звернувся до суду лише 08.08.2024 року.

Вказував, що відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійної та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Жодних доказів на підтвердження сплати коштів за передачу права вимоги згідно договору факторингу матеріали справи не містять.

Посилався на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням (а.с. 61-65).

17 січня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від директора ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренка В.Г., в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 89-93).

За правилами частини 13 статті 7, частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що перед відкриттям провадження у справі суд першої інстанції здійснив запит з метою перевірки місця проживання чи перебування відповідача та встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 42).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 43-44).

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви районним судом направлено на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , проте, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося до суду без вручення відповідачу з відміткою працівників пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 46-47).

Разом з тим, повернення поштового відправлення з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про розгляд справи судом.

Судом першої інстанції повторно не направлялась на адресу відповідача копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з метою належного сповіщення останнього про розгляд справи.

Таким чином, суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення без належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом, що є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.05.2013 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000 грн. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. (а.с. 5).

Також, ОСОБА_1 підписано Довідку про умови кредитування з використанням картки «new Альфа-Покупка Visa Classic гривня» (із прикладами використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту) (а.с. 5, зворот).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 15.05.2013 по 08.04.2024 року (а.с. 18-32).

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 20.09.2021 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 600223028 від 15.05.2013 року становить 53 334,32 грн. (а.с. 33).

20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 3, згідно п. 2.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор (ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт АТ «Альфа Банк» відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору (а.с. 8-12).

Згідно п. 2.3 Договору факторингу № 3 від 20.09.2021 AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» погодили, що право вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного Договору факторингу фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 844 800 гривень 00 копійок, шляхом перерахування на рахунок Клієнта № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Відповідно до Додатку № 1-1 до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 15.05.2013 в сумі 53334,32 грн. (а.с. 13-15).

Також, до позову додано Акт приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року та на платіжне доручення № 559 від 20 вересня 2021 року про сплату позивачем суму 12844800,00 грн. за право вимоги згідно вказаного договору факторингу (а.с. 16-17).

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, звертаючись до суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що між AT «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Відтак, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором.

На підтвердження вказаного до суду першої інстанції було надано копію договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, Додаток № 1-1 до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, акт приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 до договору факторингу № 3 від 20.09.2021, платіжне доручення № 559 від 20 вересня 2021 року.

Відповідно до п. 2.3 вказаного договору факторингу сторони погодили, що право вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору.

До суду першої інстанції позивачем надано докази оплати АТ «Альфа-Банк» ціни права вимоги позивачем, а також долучено акт приймання-передачі реєстру боржників, таким чином, позивачем доведено факту переходу до нього права вимоги за договором кредиту укладеним між АТ «Альфа банк» та ОСОБА_1 .

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта, що жодних доказів на підтвердження сплати коштів за передачу права вимоги згідно договору факторингу матеріали справи не містять.

Пред`являючи позов, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» посилалося на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20 грудня 2021 року виникла заборгованість, яка склала 53 334,32 гривень.

Так, з матеріалів справи видно, що 15.05.2013 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000 грн. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. (а.с. 5).

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором AT «АЛЬФА-БАНК» виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача (а.с. 18-32).

Враховуючи викладене, позивачем доведено укладення спірного кредитного договору.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідач не заперечував факт укладення спірного договору, однак, посилався на те, що позивачем не надано до суду доказів пролонгації угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії після спливу строку дії картки. Строк дії карти 3 роки, тобто до 2016 року, однак позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 08.08.2024 року, тобто з порушенням строків позовної давності.

Згідно з розрахунком, наданого позивачем, станом на 20.09.2021 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 600223028 від 15.05.2013 року становить 53 334,32 грн. (а.с. 33).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «new Альфа-Покупка Visa Classic гривня» (із прикладами використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту) (а.с. 5, зворот), строк дії картки становить 2 роки з можливістю перевипуску картки в разі пролонгації кредитної лінії; строк дії кредитної лінії 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строку за умови дотримання клієнтом умов договору.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що у період з 15.05.2013 року по 21.09.2021 року відповідач користувався рахунком, знімав кошти та погашав заборгованість за кредитним договором. Дата останньої операції з погашення заборгованості за кредитним договором - 19.05.2020 року (а.с. 18-32).

Отже, колегією суддів установлено, що Банк надавав, а позичальник користувався протягом вищевказаного періоду кредитними грошима, отже, фактичні дії сторін кредитного договору свідчать про здійснення його пролонгації.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Тобто, загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 6 листопада 2023 року № 734/2023, 5 лютого 2024 року № 49/2024, від 6 травня 2024 року №271/2024, від 23 липня 2024 року №469/2024 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до 09 листопада 2024 року.

Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (08.08.2024 року), в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатив заборгованість за спірним кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 53 334,32 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із матеріалів справи убачається, що 05.10.2023 року між позивачем та адвокатом Макєєв В.М. укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 34-36).

Відповідно до укладеної угоди адвокат надає позивачу правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором.

За надання правової допомоги клієнт зобов`язується оплатити адвокату в повному обсязі за надані послуги в розмірах та в строки передбачені п. 3 даного договору (п. 2.2.1 договору).

Згідно акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024 вартість послуг становить 7100 грн., з яких - 1000 грн. надання первинної консультації замовнику; 3000,00 грн. - правовий аналіз наданих документів; 3100 грн. - підготування та позовної заяви.

З урахуванням викладеного, оцінивши складність цієї справи, предмет спору, ціну позову за майновою вимогою, враховуючи, складання заяв по суті та відсутність судових засідань у цій справі, з огляду на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., оскільки таким розмір витрат відповідає критерію реальності та розумності, є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт та наданих адвокатських послуг.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підтвердження чого долучив до апеляційної скарги пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 (а.с. 74).

Після перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, відтак, з відповідача слід було стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3 028,00 грн., однак, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, слід компенсувати позивачу за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, 3028 грн. судового збору за розгляд справи районним судом, стягнувши ці кошти на користь позивача із Державного бюджету України.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року -скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» () заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2013 року у розмірі 53 334 гривні 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» () 3 028 грн. судового збору за розгляд справи районним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова