Справа № 473/3815/24
"14" лютого 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., позивача ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , представниці третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконкому Олександрівської селищної ради Бензар І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів на утримання дитини,
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказував, що відповідачка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відомості про батька ОСОБА_5 були внесені до Книги реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері.
У той же час відповідачка ОСОБА_3 , зловживаючи спиртними напоями, тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: з сином не підтримує жодного зв`язку; не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає жодної участі у його вихованні; не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, успіхами, потребами ОСОБА_5 ; не утримує сина матеріально.
У зв`язку з цим ОСОБА_4 протягом трьох років проживає та знаходиться на повному утриманні свого двоюрідного брата ОСОБА_1 .
Застосовані до ОСОБА_3 заходи з метою зміни відношення до сина до жодних позитивних результатів не призвели.
Враховуючи вказані обставини, з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини, позивач просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_5 , призначивши його піклувальником брата, а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку - до повноліття сина.
Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року до участі у розгляді справи залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконкому Роздільнянської міської ради.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представниця ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причини неявки суду не повідомила.
Представниця третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконкому Олександрівської селищної ради Бензар І.І. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.
Представниця третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконкому Роздільнянської міської ради Радіонова Д.А. в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач та його представниця не заперечували проти такого порядку вирішення спору.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , представниці третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконкому Олександрівської селищної ради Бензар І.І., думку неповнолітнього ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що відповідачка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відомості про батька ОСОБА_5 були внесені до Книги реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері.
Однак з досліджених матеріалів справи (а.с. 12, 16, 17, 19, 37, 38) встановлено, що ОСОБА_3 , зловживаючи спиртними напоями, тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: з сином не підтримує зв`язку; не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає жодної участі у його вихованні; не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, успіхами, потребами ОСОБА_5 ; не утримує сина матеріально.
У зв`язку з цим ОСОБА_4 протягом трьох років проживає та знаходиться на повному утриманні свого двоюрідного брата ОСОБА_1 .
Застосовані до ОСОБА_3 заходи з метою зміни відношення до сина до жодних позитивних результатів не призвели.
В матеріалах справи відсутні докази, що б вказували на поважність причин невиконання відповідачкою батьківських обов`язків в минулому та докази, що свідчать про її свідоме бажання виконувати ці обов`язки в майбутньому.
Суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору з`ясував думку неповнолітнього ОСОБА_4 , який не заперечував проти позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та призначення ОСОБА_1 його піклувальником. При цьому пояснив, що він дійсно протягом трьох років проживає разом з двоюрідним братом ОСОБА_1 , який фактично виконує відносно нього усі батьківські обов`язки, здійснює його повне матеріальне утримання та забезпечення. Протягом цього строку мати лише декілька разів зателефонувала йому, при цьому вже під час розгляду справи в суді та перебуваючи в нетверезому стані, інших контактів з ним не підтримувала, взагалі не цікавилася його долею, життям, успіхами, навчанням, не забезпечувала його матеріально (одягом, іншими речами, коштами).
Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч.ч. 1, 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).
В той же час у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним».
Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини (доведене належними доказами ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків), приймаючи до уваги думку дитини та письмовий висновок Органу опіки та піклування виконкому Олександрівської селищної ради (а.с. 49), суд вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , оскільки це буде відповідати інтересам останнього.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.
За встановленого, враховуючи досліджені судом докази відносно особи позивача, на вихованні та утриманні якого тривалий час знаходиться ОСОБА_5 , думку дитини, подання Органу опіки та піклування виконкому Роздільнянської міської ради, затвердженого рішенням від 18 листопада 2024 року №402 (а.с. 61-62), суд вважає необхідним призначити ОСОБА_1 піклувальником неповнолітнього ОСОБА_4 .
Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Положення ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Ч.ч. 1, 3 ст. 181, ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).
Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відсутність в матеріалах справи доказів щодо осіб відповідачки, що б вказували на те, що остання не має можливості матеріально утримувати дитину або вплинули на розмір аліментів, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_5 у звичайному розмірі за таких обставин - 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття.
При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки також підлягає стягненню судовий збір:
- на користь позивача - 1 211,20 грн (за вимогу про позбавлення батьківських прав);
- на користь держави - 1 211,20 грн (за вимогу про стягнення аліментів).
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 282, 284, 289, 430 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , піклувальником неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідент. номер НОМЕР_2 ), на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно кошти (аліменти) у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2024 року і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідент. номер НОМЕР_2 ), 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В.Вуїв