Справа № 135/758/24
Провадження № 22-ц/801/270/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 рокуСправа № 135/758/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Сопруна В. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бодачевського Ростислава Валерійович в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Корнієнко О. М. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод та визнання права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власницею частини житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , на приватизованій земельній ділянці.

Власником іншої частини зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння до листопада 2017 року була ОСОБА_4 , а з 27 листопада 2017 року власниками даної половини будинку та відповідної земельної ділянки, на якій розташований будинок, є дочки ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Фактично, будинок поділено на два домоволодіння, які обладнані окремими виходами та мають окремі подвір`я.

У ОСОБА_1 з цією сім`єю склались давні взаємні неприязні стосунки, тому для того, щоб здійснювати щорічно елементарні ремонтні роботи для підтримання будинку в належному житловому стані, вона вимушена була звертатись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та встановлення земельного сервітуту, з позовом про визнання права, припинення дій, які порушують право та примусове виконання зобов`язання в натурі, а також з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії.

Ладижинським міським судом Вінницької області 21 травня 2013 року було ухвалено судове рішення в цивільній справі №135/604/13-ц, яке набрало законної сили 27 травня 2013 року, відповідно до якого судом визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та тодішньою співвласницею житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 .

За умовами мирової угоди відповідач ОСОБА_4 , зокрема, надала ОСОБА_1 право обмеженого безкоштовного користування належною їй на праві власності земельною ділянкою, кадастровий номер :07:019:0251, розміром 1 м на 4 м, розташованої вздовж зовнішньої стіни вказаного будинку зі сторони подвір`я, належного ОСОБА_4 , а також земельною ділянкою розміром 1 м на 4 м та 1 м на 5 м, розташованої вздовж зовнішніх стін належної позивачу літньої кухні, зі сторони подвір`я, належного ОСОБА_4 .

Окрім цього, рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 травня 2014 року в цивільній справі №135/361/14-ц було вирішено усунути позивачу перешкоди в користуванні майном, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в облаштуванні проходу з хвірткою шириною 0,80 м у паркані шириною 2,40 м, який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною ОСОБА_1 частиною будинку та входом у погріб, для проходу на суміжну земельну ділянку, належну ОСОБА_4 , у визначені мировою угодою від 21 травня 2013 року періоди.

Після зміни в листопаді 2017 року власника суміжної земельної ділянки, нові власники земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали заперечувати право проходу ОСОБА_1 на суміжну земельну ділянку, належну вже їм на праві власності, у визначені мировою угодою періоди для здійснення ремонтних робіт частини будинку та літньої кухні позивача, мотивуючи це тим, що з ними мирова угода по земельному сервітуту не укладалась, тому вони не зобов`язані дотримуватись зобов`язань, що містяться в мировій угоді.

20 квітня 2019 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самовільно демонтували облаштовану позивачем, на підставі рішення Ладижинського міського суду від 21 травня 2014 року у справі №135/361/14-ц хвіртку, яка розмежовує суміжні земельні ділянки та розташована між належною їй частиною будинку та входом у погріб, яка була облаштована для проходу на суміжну земельну ділянку, належну на даний час відповідачам. Замість демонтованої хвіртки, відповідачі збудували глухий цегляний паркан, у зв`язку з чим створили їй істотні перешкоди у здійсненні ремонтних робіт будинку зі сторони суміжної земельної ділянки у визначені мировою угодою та земельним сервітутом періоди часу.

Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просила суд усунути їй перешкоди у користуванні майном, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів не чинити їй перешкоди у відновленні хвіртки, шириною 0,80 м, в паркані шириною 2,40 м, який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною їй частиною будинку та входом у погріб. Також просила визнати за нею право проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачам, у визначені мировою угодою від 21 травня 2013 року періоди з 8 год. 00 хв. ранку до 20 год. 00 хв. вечора через зазначену в позовних вимогах хвіртку та зобов`язати відповідачів не чинити їй у визначені мировою угодою 21 травня 2013 року періоди, з 8 год. 00 хв. ранку до 20 год. 00 хв. вечора перешкоди в користуванні зазначеною хвірткою та проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачам.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені:

-усунуто позивачці перешкоди в користуванні майном, яке знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у відновленні хвіртки, шириною 0,80 м, в паркані шириною 2,40 м, який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною їй частиною будинку та входом у погріб, для проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачам, у визначені мировою угодою від 21 травня 2013 року періоди;

-визнано за ОСОБА_1 право проходу на суміжну земельну ділянку, належну ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у визначені мировою угодою від 21 травня 2013 року періоди з 8 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., через відновлену хвіртку та зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 у визначені мировою угодою від 21 травня 2013 року періоди з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. перешкоди у користуванні зазначеною хвірткою та проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачкам;

-вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що після зміни в листопаді 2017 року власника суміжної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , нові власники земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельним сервітутом, визначеним ухвалою Ладижинського міського суду від 21 травня 2013 року, сторонами якої були позивач та ОСОБА_4 . При цьому остання була власницею домоволодіння, яке на даний час в рівних частках належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відтак, суд дійшов висновку що оскільки між позивачем та попередньою власницею домоволодіння діяв сервітут, то дія такого сервітуту зберігається і для нових власниць земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

03 квітня 2024 року ОСОБА_1 надіслала відповідачам пропозицію мирного врегулювання спору щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, яку ті отримали 04 квітня 2024 року, однак мирного вирішення спору так і не відбулося.

Тому, суд вважав, що ОСОБА_1 як власник частини житлового будинку та відповідної земельної ділянки, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування своїм майном, шляхом зобов`язання відповідачок не чинити їй у цьому перешкоди, а саме, у відновленні хвіртки та наданні права проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, представник відповідачів подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Сопрун В. В., Панасюк О. С.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 25 грудня 2024 року суддю Панасюка О. С. замінено на суддю Матківську М. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року справу призначено до розгляду на 13 лютого 2025 року о 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що право ОСОБА_1 на користування, володіння частиною домоволодіння та виконання умов сервітуту підлягає захисту у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження», а не шляхом звернення до суду із ідентичними позовними вимогами, що були задоволені судом у справах № 135/604/13-ц, №135/361/14-ц лише до інших власників сусідньої земельної ділянки. Таким чином ОСОБА_1 обрала неправильний спосіб захисту.

Окрім того суд першої інстанції не надсилав процесуальні документи на зареєстровану адресу проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок чого відповідачки не були належним чином повідомлені про розгляд справи, що є грубим порушення норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від позивачки не надійшов.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 є власницею 45/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; земельної ділянки за цією ж адресою, кадастровий номер :07:019:0252 площею 0,1182 га для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка 22/2; земельної ділянки, кадастровий номер :07:019:0198 площею 0,084 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельна ділянка 22/2, на підставі договору дарування земельної ділянки та житлового будинку від 29 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вихватнюк Л. А., що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №135270111 від 22 серпня 2018 року (а. с. 8-11).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласницями по 11/40 частки житлового будинку за АДРЕСА_1 . Право власності за відповідачами на їхні частки будинку зареєстровано 27 листопада 2017 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 листопада 2017 року (а. с. 8-11).

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 травня 2013 року у цивільній справі №135/604/13-ц, яка набрала законної сили 27 травня 2013 року, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , за наступними умовами:

1. ОСОБА_4 надає ОСОБА_1 право обмеженого безкоштовного користування належною їй на праві власності (на підставі державного акту на право власності на землю ЯК № 919649, виданого 14.12.2011 року) земельною ділянкою, кадастровий номер: :07:019:0251, розміром 1 м. на 4 м., розташованої вздовж зовнішньої сторони стіни будинку за адресою АДРЕСА_2 , зі сторони подвір`я, належного ОСОБА_4 , а також земельною ділянкою розміром 1 м. на 4 м. та 1 м. на 5 м., розташованої вздовж зовнішньої стіни належної ОСОБА_1 літньої кухні зі сторони подвір`я, належного ОСОБА_4 .

1.2 Право обмеженого безкоштовного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 розповсюджується на земельну ділянку за п.1, з правом проходу та правом встановлення будівельних риштувань, драбини та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівлі у періоди, визначені сторонами: з 01 травня по 10 травня та з 20 серпня по 30 серпня включно, щорічно.

2. ОСОБА_1 надає ОСОБА_4 право обмеженого безкоштовного користування належною їй на праві власності (на підставі державного акту на право власності на землю, зареєстрованого Відділом Держкомзему у м. Ладижин Вінницької області 12.07.2012 року) земельною ділянкою з кадастровим номером: :07:019:0198, розміром 1 м. на 7,5 м., розташованої вздовж зовнішньої сторони будинку за адресою АДРЕСА_2 , зі сторони подвір`я, належного ОСОБА_1 .

2.2 Право обмеженого безкоштовного користування земельною ділянкою ОСОБА_4 , зазначену в п. 2, з правом проходу та правом встановлення будівельних риштувань, драбини та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівлі у періоди визначені сторонами, з 01травня по 10 травня та з 20 серпня по 30 серпня включно, щорічно.

3. ОСОБА_4 зобов`язується звільнити та не захаращувати земельну ділянку, зазначену в п.1, з метою обслуговування та дотримання санітарних норм зовнішніх стін житлового будинку та літньої кухні, належних ОСОБА_1 , протягом усього часу (постійно). А також, ОСОБА_4 зобов`язується не чинити перешкод в користуванні майном ОСОБА_1 при здійсненні ремонту стін та покрівлі будинку та літньої кухні.

4. ОСОБА_1 зобов`язується звільнити та не захаращувати земельну ділянку, зазначену в п. 2, з метою обслуговування та дотримання санітарних норм зовнішніх стін житлового будинку, належного ОСОБА_4 , протягом усього часу (постійно). А також ОСОБА_1 зобов`язується не чинити перешкод у користуванні майном ОСОБА_4 при здійсненні ремонту стін та покрівлі будинку (а. с. 12-13).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №199262012 від 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 належить право безкоштовного користування (сервітут) земельною ділянкою розміром 1м на 4м, розташованої вздовж зовнішньої сторони стіни будинку за адресою АДРЕСА_1 , зі сторони подвір`я належної власникам земельної ділянки, а також земельною ділянкою розміром 1 м на 4 м та 1м на 5 м, розташованої вздовж зовнішньої сторони належної ОСОБА_1 літньої кухні зі сторони подвір`я, належного власника земельної ділянки. Підстава виникнення обтяження ухвала суду від 21 травня 2013 року, видана Ладижинським міським судом у справі № 135/604/13-ц (а. с. 14).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 травня 2014 року в цивільній справі №135/361/14-ц було усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні майном, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_4 не чинити їй перешкод в облаштуванні проходу з хвірткою, шириною 0,80 м, в паркані шириною 2,40 м., який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною їй частиною будинку та входом в погріб, для проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачу, у визначені мировою угодою від 21.05.2013 періоди; визнано за ОСОБА_1 право проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачу ОСОБА_4 , у визначені мировою угодою від 21 травня 2013 року періоди, з 8 год. 00 хв. ранку до 20 год. 00 хв. вечора, через зазначену в п. 1 позовних вимог хвіртку та зобов`язано відповідача ОСОБА_4 не чинити їй у визначені мировою угодою від 21 травня 2013 року періоди, з 8 год. 00 хв. ранку до 20 год. 00 хв., вечора перешкоди в користуванні зазначеною хвірткою та проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачу (а. с. 16-17).

За заявою ОСОБА_1 від 13 серпня 2018 року було відкрито кримінальне провадження № 0000206 від 14 вересня 2018 року за ст. 382 КК України, яке було закрито постановою слідчого Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 18 жовтня 2018 року. Зі змісту постанови встановлено, що між позивачкою та відповідачками виникла конфліктна ситуація з приводу розподілення, встановлених ухвалою Ладижинського міського суду від 21 травня 2013 року меж домогосподарства. Кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а. с. 18).

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 зверталася до прокуратури із заявою про самоуправство ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а. с. 19).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містяться у статті 321 ЦК України.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до статті 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України).

Відповідно до статті 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам.

Задовольняючи позовні вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що після зміни в листопаді 2017 року власника суміжної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , нові власники земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельним сервітутом, визначеним ухвалою Ладижинського міського суду від 21 травня 2013 року у справі №135/604/13-ц, сторонами якої були позивач та тодішня власниця земельної ділянки, мати відповідачок ОСОБА_4 .

Як було встановлено місцевим судом та підтверджено у ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти цих обставин не заперечують.

З огляду на викладені норми закону та встановлені обставини у цій справі колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка обрала неправильний спосіб захисту є необґрунтованими, адже саме відповідачками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачці чиняться перешкоди у користуванні належним їй майном, зокрема, відповідачками здійснено демонтаж встановленої хвіртки, яка розмежовує суміжні належні сторонам земельні ділянки, що позбавило ОСОБА_1 можливості користуватися належною їй частиною будинку та погребом.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, апеляційний суд зазначає, що усі процесуальні документи були вручені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 40, 42, 50, 51, 55, 56, 62, 63, 73, 74), інтереси відповідачок у місцевому суді представляв адвокат Бодачевський Р. В., що підтверджується ордером №114212 від 17 липня 2024 року (а. с. 46). Окрім того 29 вересня 2024 року ОСОБА_3 подавала до суду заяву про відкладення судового засідання (а. с. 57).

Відтак доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідачок про розгляд справи місцевим судом є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руіз Торія проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за ними.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бодачевського Ростислава Валерійович в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ними.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді В. В. Сопрун

М. В. Матківська