Справа № 696/1268/24
Провадження № 2/696/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Ніколенко О.Є.,

секретаря судового засідання: Старущенко Н.П.,

за участі:

представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Комаси О.В. (в режимі ВКЗ),

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Задорожньої О.І. (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Кам`янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних витрат та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Кам`янського районного суду Черкаської області надійшов вищевказаний позов.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.08.2023 року між сторонами було укладено нотаріально засвідчений договір позики, згідно з умовами якого відповідачці було надано позику у розмірі 176250,00 грн., що еквівалентно 4700,00 доларів США, які остання зобов`язувалася повернути до 03.02.2024.

Згідно ухвали Кам`янського районного суду від 15.08.2024 провадження за позовом про стягнення заборгованості закрито, у зв`язку з відсутністю предмету спору, так як відповідачка сплатила суму заборгованості, що становить 176250 грн. 00 коп.

Водночас сторона позивача зазначає, що пунктом 9 договору позики передбачено, що у разі несвоєчасного повернення позики, позичальник сплачує 1% від суми неповерненої вчасно Позики за кожний прострочений день. Тобто станом до 13 червня 2024 року, а саме до моменту внесення першого платежу, нараховано заборгованість 229060 грн. Крім того, позивачка зазнала моральних страждань, спричинених несвоєчасним поверненням коштів, які оцінює в 50 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з відповідачки зазначену суму, а також судові витрати по справі, у виді судового збору в розмірі 1768 грн. 40 коп. та 10000 грн, витрат на правову допомогу.

26.11.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, враховуючи наступне. ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , з 06.03.2020 по теперішній час, тобто має статус військовослужбовця, отже відповідно до положень п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» сторона відповідача не визнає та заперечує проти стягнення з неї штрафних санкцій, пені та процентів за користування коштами на весь час призову. Крім того зазначає, що листи-вимоги, які направлялися позивачем, не були отримані відповідачкою, отже остання не ігнорувала вимоги позикодавця, і як тільки дізналася про вимоги позивачки, одразу почала здійснювати дії щодо погашення заборгованості. Щодо моральної шкоди заперечила, так як стороною позивача така шкода не доведена, докази завдання моральної шкоди відсутні. Щодо інфляційних витрат зазначила, що відсутність розрахунку заборгованості інфляційних витрат є підставою для відмови у задоволенні даної вимоги.

03 грудня 2024 року від представника позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що після закриття провадження у справі за основним боргом, заявлена вимога щодо іншої заборгованості за договором позики, інфляційних витрат та моральної шкоди. Вважає, закриття провадження по справі технічним, оскільки це відбулося внаслідок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, тобто не в добровільному порядку, і це не позбавляє позивачку на стягнення інших виплат, які передбачені договором позики, укладеного між сторонами.

Зазначив, що заперечення відповідачки щодо стягнення відсотків, оскільки вона є військовослужбовицею не заслуговують на увагу, так як суду не надано доказів, що остання перебувала в зоні бойових дій або є призваною на службу за мобілізацією на весь час призову. Вважає що виконання військового обов`язку не звільняє позивачку від зобов`язань за договором позики. Крім того додає, що відповідачка під час укладення договору не повідомила про те, що проходить військову службу.

Щодо нарахування пені, відсотків та штрафних санкцій за користування кредитом, зазначає, що сторонами дотримано принципу свободи договору, і позовні вимоги є обґрунтованими, і хоча вимога про стягнення заборгованості нарахована за 130 днів, становить 229 060 грн, але позивач врахував принципи законності і добросовісності, вважає за потрібне стягнути з відповідача 124 000 грн. Також сторона позивача вважає, що добросовісно направив листи-вимоги на відомі йому адреси проживання відповідачки, але внаслідок свідомого ігнорування цих листів, яка жодним чином не реагувала на них, не може свідчити про недобросовісність позивача. Розрахунок інфляційних витрат позивач здійснив виходячи з офіційного індексу споживчих цін, опублікованого Державною службою статистика України за лютий 2024 року становила 100 грн 30 коп, за березень 100 грн 50 коп, за квітень 2024 100 грн 20 коп., за травень 2024 100 грн 60 коп.

Моральні страждання спричинені відповідачем внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків порушило нормальний життєвий ритм позивача, змусило понести додаткові витрати на правову допомогу, судові витрати, а також очікування що є безпосереднім наслідком дій відповідача.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, також підтримав відповідь на відзив та просив задовольнити позов. Додатково пояснив, що довідку та накази про те, що відповідачка є військовослужбовицею не можна брати до уваги, оскільки вони подані з порушенням процесуального законодавства. Зазначає, що відповідачка мала повідомити позивача під час укладення договору позики про ці обставини, а відтак має заплатити заборгованість в повному обсязі, так як погодилася на всі умови.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, підтримала відповідь на відзив. Додатково пояснила, що у відповідача не було обов`язку повідомляти позивачку про те, що вона є військовослужбовицею. Тим більш вважає, що позов не підлягає до задоволення так, як дані вимоги були предметом позову у іншій справі, провадження по якій було закрито. Зазначає, що відсутність розрахунків про заборгованість позбавляє можливості відповідачки обґрунтувати свої заперечення проти них.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 49 «забезпечення виконання зобов`язання» Цивільного кодексу України, та главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання.

Так, згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Зі змісту ст. 1046 ЦК України, слідує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторона позивача у позовній заяві не визначає правову природу заборгованості, яку просить стягнути з відповідачки - як пеню, а саме просить стягнути борг за договором позики відповідно до п. 9 договору позики. Зазначене формулювання призвело до заперечень відповідача щодо стягнення даної вимоги, оскільки сума боргу за договором позики була сплачена відповідачем в повному обсязі, що підтверджується ухвалою про закриття провадження у справі, відтак сторона відповідача вважає, що не допускається повторно звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що 03.08.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який є нотаріально завіреним, та відповідно до умов якого останній було надано грошові кошти у розмірі 176250,00 грн., що є еквівалентним 4700,00 доларів США (а.с.10).

Тобто, сума заборгованості, яка була предметом позову у провадження по цивільній справі №748/1184/24, між тими ж самими сторонами, було тіло позики, яка була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, що становить 176 250 грн. (як зазначено в ухвалі суду а.с. 19-20) і відповідно узгоджується із договором позики (а.с.13).

Водночас предметом даного позову є неустойка визначена п. 9 Договору позики (а.с.13), з якого слідує, що позичальники сплачує 1% від суми неповерненої вчасно Позики за кожний день прострочки. Тобто в даному випадку предметом позову є пеня, визначена ч.3 ст. 549 ЦК України, а також інфляційні витрати, стягнення яких передбачено ст. 625 ЦК України.

Відтак, даний позов не можна вважати таким, що виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, розгляд якого не допускається як стверджує сторона відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача не надано детальних розрахунків суми боргу, яка є предметом позову. Водночас із здійсненого позивачем розрахунку, який значиться у листі вимозі адресований ОСОБА_1 (а.с.14) за період з 04.02.2024 по 13.06.2024 (момент внесення першого платежу відповідачем), заборгованість становить 176250*1%=229060, та позивач вважає за можливе стягнути не всю суму заборгованості, а лише 124 000 грн.

Розрахунок інфляційних витрат окремо відсутній. З відповіді на відзив вбачається, що зазначений в позові розрахунок сторона позивача здійснила виходячи з офіційного індексу споживчих цін, опублікованого Державною службою статистика України за лютий 2024 року становила 100 грн 30 коп, за березень 2024 100 грн 50 коп, за квітень 2024 100 грн 20 коп., за травень 2024 100 грн 60 коп. Відтак, інфляційні втрати, які просить стягнути позивачка становлять 2836,10 грн.

Сторона відповідача не надавала своїх розрахунків щодо заборгованості, заперечуючи проти розрахунків сторони позивача як неіснуючих.

Отже, враховуючи те, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов договору позики щодо своєчасної сплати суми боргу, це тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитору пеню, а також інфляційні витрати.

Разом з тим, суд погоджується з позицією сторони відповідача, що з відповідачки не може бути стягнуто заборгованість про яку просить позивачка, враховуючи наступне.

24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:

«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (далі - Закон № 2120-IX) передбачає звільнення позичальника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання згідно з договором кредиту (позики), укладеним банком чи іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Зокрема, відповідно до Закону № 2120-IX позичальник підлягає звільненню від:

(а) відповідальності згідно зі ст.625 ЦК (сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних);

(б) обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення згідно з договором кредиту (позики).

Зазначене вище правило діє протягом строку дії воєнного стану та у 30- денний строк після його припинення або скасування. Якщо з 24 лютого 2022 року неустойка (штраф, пеня) й інші платежі вже були нараховані за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання), вони підлягають списанню.

Як вбачається з матеріалів справи, договір позики між сторонами було укладено 03.08.2023 року, тобто в період дії воєнного стану в Україні.

Таким чином пеня, а також інфляційні втрати не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки такі нараховані під час дії воєнного стану, що дає право звільняти особу від сплати штрафних санкцій за прострочення грошового зобов`язання.

Доводи позивача про те, що у виниклих правовідносинах відповідачка мала повідомити відповідача про те, що є військовослужбовицею, суд не враховує, так як відповідач не мала обов`язку перед позивачем повідомляти останню про свій статус.

Щодо прийняття судом від сторони відповідача документів, які підтверджують факт перебування відповідачки у зоні бойових дій, суд вважає за необхідне зазначити, що протокольною ухвалою поновив даний строк для подачі цих документів, оскільки вважає причини зазначені стороною позивача поважними і отримати вказані документи у військовій частині, яка перебуває в зоні бойових дій може становити труднощі, в тому числі у зв`язку з пересилкою. Крім того, про свій статус відповідач повідомила безпосередньо у відзиві на позов, і уточнюючі документи були надані після ознайомлення з відповіддю на відзив. Самі по собі документи, які підтверджують статус сторони не є доказом по справі, так як не стосуються предмета позову безпосередньо, а пов`язані з особою відповідача.

Отже, суми пені, інфляційних втрат за період з лютого 2024 року по 13 червня 2024 року розрахунок яких здійснено позивачем у зв`язку з простроченням позичальником виконання грошового зобов`язання, не підлягають стягненню з відповідача, оскільки у вказаний період в Україні діяв воєнний стан, що в силу вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, є підставою для звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки.

Отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Оскільки первісна позовна вимога про стягнення заборгованості за пенею та інфляційними витратами не підлягає до задоволення, то відповідно позовна вимога, як похідна, про стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення також.

Згідно статті 141 ЦПК України судові витрати по справі вважати фактично понесеними стороною позивача.

Керуючись статтями 5, 19, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 124 000, інфляційних витрат у розмірі 2836 грн. 10 коп. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 14.02.2025.

Повне найменування сторін та їх місцезнаходження:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя О.Є. Ніколенко