Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу, позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив таке.

До суду звернулася представник позивача Шкапенко О. В. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судовий розгляд на 29.01.2025, а потім на 14.02.2025.

В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Під час звернення з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а. с. 45 зворот).

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення на строк не більш як п`ять днів.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.08.2019 року у розмірі 31 747,12 грн станом на 12.12.2024 та судових витрат у розмірі 3 028,00 грн судового збору.

Позов обґрунтував таким. 08.08.2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач не своєчасно та не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання зі своєчасного їх повернення та сплати відсотків за користування ними, в результаті чого станом на 12.12.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 31 747,12 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 23 155,35 грн, заборгованості за відсотками 8 591,77 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Досліджені докази. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 08.08.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а. с. 11).

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено також, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується, з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту; зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті А-банку.

Анкета-заява свідчить про те, що відповідач погодився на банківське обслуговування. Однак у ній не йдеться про кредитування на певних умовах. Не зазначено також про видачу будь-яких карток.

Паспорт, яким позивач підтверджує ідентифікацію відповідача (а. с. 34 зворот-35) виданий на ім`я ОСОБА_1 (тобто по-батькові ідентифікованої банком особи та відповідача не збігаються).

Номер рахунку відповідача, зазначений у виписці, відрізняється від зазначеного у довідці за картами (а. с. 13, 24). Клієнт, зазначений у виписці: « ОСОБА_1 » (по-батькові ідентифікованої банком особи та відповідача не збігаються).

У Довідці за картами (а. с. 24) зазначено, що ОСОБА_1 відкрито в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 строком дії до грудня місяця 2031 року; № НОМЕР_3 строком дії до грудня місяця 2024 року. Видача карток не підтверджена належними доказами. Довідка за картами є неналежним доказом такої видачі; крім того, вона не містить інформацію про дати видачі карток, їх тип - кредитна/платіжна/тощо, вид). У позові позивач зазначив про отримання відповідачем платіжної картки (а не кредитної; а. с. 1).

У виписці номери карток зазначені не повністю (а. с. 13-22). У позові позивач зазначив про те, що виконав свої зобов`язання та встановив кредитний ліміт (а. с. 1 зворот), але не зазначив, коли саме. Довідка за лімітами (а. с. 23) містить інформацію про встановлення кредитного ліміту відповідачу 03.02.2023 у розмірі 23 200.

Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та «Зелена» (а.с. 33 зворот-34) відповідачем не підписані.

Паспорт споживчого кредиту (а. с. 12) містить різні варіанти кредитування за програмою «Кредитна картка» залежно від виду картки (універсальна/універсальна Gold/зелена), тому він не свідчить про погодження відповідача на конкретні умови кредитування.

Суд оцінює зазначені докази як такі, що свідчать про існування між позивачем та відповідачем відносин банківського обслуговування, але не кредитування.

Позивач долучив до позову Розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.08.2019, укладеного між позивачем та клієнтом ОСОБА_1 станом на 12.12.2024 року, яка становить 31 747,12 грн та складається з заборгованості за кредитом - 23 155,35 грн, заборгованості за відсотками 8 591,77 грн (а. с. 5 зворот - 10).

Інформація у Виписці (а. с. 13-22) не дозволяє розрізнити користування власними коштами особи та коштами банку: деталі операції, позначені як «поповнення», «на свою картку», «зі своєї картки» тощо, не говорять про зміст операції. Виписка не містить посилання на встановлення відповідачу кредитного ліміту. Операції «щомісячний платіж за кредитним договором «Плати частинами», «щомісячний платіж за кредитним договором «Розстрочка миттєва» в період з 22.04.2020 спростовуються самим позивачем, який надав Довідку за лімітами, що свідчить про встановлення відповідачу кредитного ліміту лише 03.02.2023 (а. с. 23).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставину отримання кредитних коштів, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача. Позивач сукупністю наданих доказів не довів обставини укладення відповідачем кредитного договору та користування відповідачем кредитними коштами. Ні Виписка по картці (а. с. 13-22), ні Розрахунок заборгованості (а. с. 5 зворот - 10) в сукупності з Довідкою за лімітами (а. с. 23), Довідкою за картами (а. с. 24), Паспортом споживчого кредиту (а. с. 12) не підтверджують цих обставин. Деталі операції у Виписці не дозволяють ідентифікувати жодну з операцій як видачу кредиту, перерахування кредитних коштів тощо.

Довідка за картами (а. с. 24) є недопустимим доказом, оскільки обставина отримання клієнтом банку карти не може підтверджуватися довідкою, складеною самим банком. У наданому суду Витязі з Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 26-33), п. 2.1.1.2.1., зазначено, що для надання послуг банк надає клієнту картку, її вид зазначений у пам`ятці клієнта і заяві, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладення договору є дата одержання картки, зазначена у заяві. Жодних заяв, підписаних відповідачем, в яких зазначено про видачу картки/карток, позивач не надав. В Анкеті-заяві (а. с. 11) також не зазначено про видачу картки/карток.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини користування кредитними коштами (видачі кредиту), умов такого користування та наявності боргу.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини укладення відповідачем кредитного договору, отримання від позивача кредитних коштів, користування такими коштами. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Відмовити у задоволенні позовної заяви АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», , юридична адреса: м. Дніпро, вул. Батумська, 11.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 18 лютого 2025 року.

Суддя: М. В. Швець