Справа № 211/5350/24
Провадження № 2/211/221/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 лютого 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,

представника позивача Кафтасьєвої Г.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Велегури М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення спадкоємця першої черги за законом від права на спадщину,-

встановив:

позивач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кафтасьєва Ганна Володимирівна, звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , вона померла від важкої хвороби. На момент смерті мати позивача була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя мати позивача перебувала у шлюбі двічі. 29 січня 1996 року було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Другий шлюб ОСОБА_3 уклала 24 травня 2018 року з відповідачем у справі - ОСОБА_1 , після укладання шлюбу мати позивача змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». За життя мати позивача набула у приватну власність квартиру під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. на підставі договору дарування, посвідченого 04 грудня 2004 року за реєстровим номером 4145, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кузнецовою О.С., договір зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ», номер витягу 5804046, від 11.12.2004. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті - ОСОБА_3 є її син - позивач у справі, та чоловік відповідач у справі, з яким на момент смерті вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Після смерті матері позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої Криворізької держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк. Після спливу визначеного законом строку, позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на належну їй квартиру, але нотаріус повідомила позивачу, що заяву про прийняття та видачу спадщину за законом після смерті спадкодавця - також подав інший спадкоємець - чоловік померлої. Позивач вважає, що відповідач має бути усунутий від права на спадкування після смерті матері, оскільки не має морального права на отримання спадщини після смерті спадкодавця та повідомив про це державному нотаріусу, у зв`язку з цим позивачу була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 липня 2024 року через наявність суперечки між спадкоємцями. Отже, позивач вважає, що відповідач має бути усунутий від права на спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , з наступних підстав. Позивач проживає у місті Запоріжжі, але стосунки з мамою підтримував та спілкувався, тому всі обставини її сімейного життя та ставлення відповідача до мами йому відомі. Отже, познайомилась мама позивача та відповідач в морзі в лютому 2018 року, після смерті його батька, потім зареєстрували шлюб, зі слів матері реєстрація шлюбу - це була умова відповідача для сумісної поїздки на море. Після укладання шлюбу, мати дозволила та зареєструвала місце проживання відповідача в своїй квартирі, на той час, позивач був також зареєстрований за вказаною адресою у місті Кривому Розі, але за спожиті комунальні послуги ані покійна мама, ані її чоловік не сплачували, через що, виникла заборгованість, яка була примусова стягнута з позивача в грудні 2018 року. Через деякий час позивач став запитувати у матері щодо умов її життя, мати скаржилась на чоловіка, стверджувала, що він чинить на неї психологічний тиск, ображає, не утримує, через що вона працевлаштувалась та мала свій власний бюджет, коли позивач відвідував маму, у квартирі вона була сама, тому спілкування між позивачем та відповідачем тоді не було. Дружина позивача спілкувалась із мамою позивача (своєю свекрухою) постійно та мала з нею гарні відносини, одного разу в 2022 році, вона не змогла з нею поспілкуватися, замість неї, телефоном відповів її чоловік, який зухвало повідомив, що не буде спілкування, після цього, позивач одразу зателефонував відповідачу, з запитаннями щодо матері, натомість, відповідач телефоном погрожував позивачу, обіцяв приїхати до Запоріжжя, розбити обличчя та «передати матір по кускам до Запоріжжя», після цих погроз, позивач звернувся до поліції, які провели з відповідачем бесіду, після чого вранці вже зателефонувала матір до сина та повідомила, що все в порядку. Мати переконувала сина, що подасть на розірвання шлюбу та випише чоловіка з квартири, скаржилась, що чоловік приходить до неї нетверезий, погрожує, на її скарги на стан здоров`я не звертає уваги, лише її ображає, жодної допомоги не надає. У 2023 році, мати скаржилась позивачу на постійні головні болі, слабкість, часто хворіла вірусними захворюваннями, зверталась до лікаря, відповідач про це знав, але допомоги дружині не надавав. Мама позивача часто скаржилась на погане самопочуття, позивач наполягав на обстеженні, але мати відмовлялась, у 2024 році мама позивача хворіла, не відповідала на телефон синові, тому позивач разом з дружиною приїхали з міста Запоріжжя до неї, побачили її в безпорадному стані та непритомну, викликали швидку та мати позивача була госпіталізована до інфекційної лікарні. Позивач з дружиною ці дні були у лікарні, купували ліки, у лікарні вони були повідомлені про діагноз «віл». Відповідач допомоги дружині не надавав, разом з нею не був, отримавши відомості про діагноз, в лікарні не був. 20 січня 2024 року мати позивача померла в лікарні, очевидно, що дізнавшись про причину смерті, зрозуміло, що тривалий час вона почувала себе погано, потребувала сторонньої допомоги, відповідач навпаки, чинив моральний тиск на дружину, кричав, погрожував. Позивач здійснив поховання матері, відповідач на похороні присутній не був, після поховання батько позивача випадково зустрів відповідача та запросив його на поминальний обід, але відповідач відмовився, зазначивши про наявність у нього інших справ. Ураховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом, вчасно подав заяву про прийняття спадщини, заповіт за життя матері не посвідчений, мати позивача - спадкодавця померла від важкої хвороби, перебувала у безпорадному стані на момент смерті, відповідач - чоловік покійної, мав обов`язок дбати про свою дружину, мав для цього всі можливості, але свідомо ухилявся від надання допомоги дружині, тому за вказаних обставин, враховуючи такий загальний принцип засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, позивач звертається до суду з даним позовом для захисту свого права на отримання спадщини та усунення від права на спадкування відповідача - спадкоємця першої черги.

Ухвалою суду від 22.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано докази.

Ухвалою суду від 19.11.2024 за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі.

Ухвалою суду від 25.12.2024 підготовче судове засідання закрите та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Кафтасьєва Г.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Суду пояснив, що ОСОБА_3 його дружина, біля одного року вони не проживали разом, але він на нерегулярній основі, за вимогою, допомагав їй раз на тиждень надавав кошти, купував таблетки. Те, що він здійснював на неї психологічний тиск, нічим не підтверджено, сам по собі виклик поліції не свідчить про психологічний тиск, також він її не бив. Поліцію викликала, тому що була у стані алкогольного сп`яніння. На той час він працював у органах поліції. Позивач проживав окремо, сам нічого він не робив, не бачив. ОСОБА_7 до своєї смерті була при здоровому глузді, вона не робила ніяких розпоряджень на випадок своєї смерті. Щодо поховання, то йому сказали, що допомоги для влаштування поховання, не потребують, також попрохали не приходити на поховання. З квартири він знявся з реєстрації самостійно. З 20.12.2021 вони не жили разом, він забрав речі та пішов. До останнього він хотів з нею зійтися, проте її син не давав це зробити, поставив ультиматум, щоб не сходилась. З позивачем у нього нейтральні відносини. Останні пів роки дружина виглядала не дуже, 10.01.2024 він бачив її востаннє: вона лежала, була зайнята у телефоні, казала, що болить голова, але все нормально, та 14 чи 15 мала вийти на роботу. Потім телефон у неї був відключений. З сусідами не спілкувався, так як від них вона приходила на підпитку. Ключів від квартири не має. Про те, що вона потрапила до лікарні, дізнався від сусідів. На 103 сказали, що її доправили до інфекційної лікарні. Він приїхав вранці на наступний день, але його туди не пропустили. Він сплатив аналізи. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла, у цей день він був на чергуванні. ІНФОРМАЦІЯ_2 сказали, що її перевели до реанімації, але там вона померла.

Представник відповідача адвокат Велегура М.І. у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що з ОСОБА_9 була знайома з дитинства, ОСОБА_10 знає візуально. Зі слів ОСОБА_11 знала, що вони зареєстрували шлюб та жили разом. Спілкувалась з померлою постійно: по телефону, зустрічались 1-2 рази на тиждень, пили каву. Вона скаржилася на чоловіка, казала, що б`є, надсилала свої фото, де вона у синцях. У 2023 році він її сильно побив, але вранці не пам`ятав, що бив. Також під час спілкування з ОСОБА_9 телефоном, вона чула як він її ображав. Він їй погрожував. Вважає, що це чоловік її «заразив». Вона у « ОСОБА_12 » до останнього працювала. Грошей він їй не давав, а якщо давав, то забирав. Вона не завжди його пускала до квартири, коли приходив не тверезий, барабанив у двері, також приходив до неї на роботу. Просив простити його. Також він їй нічого не купував, вона стосовно цього жалілася. Вона все це знала зі слів ОСОБА_11 . Її син ОСОБА_13 періодично надсилав гроші.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_11 , знає всіх, майже одночасно з ОСОБА_9 заселилися до будинку, дружили допоки вонва не вийшла заміж. Вона чула, як відповідач бив та ображав померлу. Вони викликали поліцію, тому що відповідач її побив, потім він знявся з реєстрації у квартирі. у 2022 році іноді він приходив випити горілки, коли він приходив, то відчувався «перегар». В останній рік приходив не часто, міг залишатися на 2 дні. ОСОБА_15 вона хотіла викликати поліцію, тому що він тарабанив у двері. За останній рік ОСОБА_16 дуже схудла, відчувала слабкість, тиск «скакав». ОСОБА_10 їй нічим не допомагав, грошей не давав. Вона скаржилась, що він її бив по голові, бив без причин, ображав. Також ОСОБА_16 казала, що подала заяву на розірвання шлюбу. ОСОБА_13 у січні 2024 року подзвонив їй, попросив дізнатися, де матір, бо вона не відповідала на дзвінки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_11 , знає всіх, ОСОБА_13 зростав у неї на очах. ОСОБА_10 - чоловік ОСОБА_11 , працював у поліції, від нього часто чула нецензурні слова. До них ОСОБА_16 прибігала з розбитою губою, казала, що ОСОБА_10 вдарив. Коли він пив, то був агресивний. Потім вони думали, що вона з ним розлучилась. ОСОБА_10 іноді приходив. У ОСОБА_11 були великі борги за квартиру. За останній час вона дуже схудла.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснив, що від початку у ОСОБА_11 з ОСОБА_10 все було добре, але згодом, як вона його прописала у себе, так і почались крики, п`янки. До смерті, більше року, вони не жили разом. ОСОБА_11 набридло, що він її постійно ображав, пив. Він ОСОБА_10 дуже часто бачив у нетверезому стані, він був дуже агресивним. Піднімав руку на ОСОБА_19 , було чутно крики та і вона розповідала це коли вони разом жили. ОСОБА_10 її не утримував, він мав маленьку заробітну плату, та й до війни платив аліменти. ОСОБА_16 вживала алкоголь не часто та у маленькій кількості. Як вони роз`їхались, він приходив не часто, з її слів, він не допомагав їй. Коли трапилось лихо, то син швидше приїхав до ОСОБА_11 , ніж ОСОБА_10 .

Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача та дружина відповідача ОСОБА_3 (а.с. 9 копія свідоцтва про смерть, а.с. 14 копія свідоцтва про шлюб, а.с. 15 - копія свідоцтва про народження).

Відповідно до статей 1216-1218, 1220, 1222, 1223 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За положеннями ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16 копія витягу, а.с. 17 копія договору дарування квартири від 04.12.2004).

Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , які у встановленому законом порядку подали заяви про прийняття спадщини до Четвертої Криворізької держаної нотаріальної контори, внаслідок чого була відкрита спадкова справа №25/2024 (а.с. 18 копія витягу, а.с. 40, 45 - копії заяв).

23 липня 2024 року державний нотаріус Четвертої Криворізької держаної нотаріальної контори постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю сперечки між спадкоємцями (а.с. 21).

Позивач вважає, що відповідач має бути усунутий від права на спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 мав обов`язок дбати про свою дружину, мав для цього всі можливості, але свідомо ухилявся від надання їй допомоги.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з наданих суду доказів (медичної документації), наявних у матеріалах справи, померла ОСОБА_3 надійшла до КНП «Криворізька ІЛ №1» КМР 18 січня 2024 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22 січня 2024 року за результатами аналізів було встановлено, що вона хворіла на ВІЛ, однак, хвора на обліку у Криворізькому Центрі СНІД не перебувала (а.с. 77-100). З показів відповідача та свідків вбачається, що ані померла ОСОБА_3 , ані її син, чоловік та друзі не знали про хворобу померлої. Тому неможливо без заперечливо стверджувати, що ОСОБА_3 перебувала протягом певного часу у безпорадному стані, та відповідно потребувала сторонньої допомоги. Крім того, під час розгляду справи позивач не довів, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася до ОСОБА_1 з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого останній ухилився. Ба більше, як відповідач, так і свідки у судовому засіданні вказували на те, що ОСОБА_3 не потребувала сторонньої допомоги та не повідомляла, своїм друзям, що потребувала її та зверталась до свого чоловіка, а той їй у цьому відмовив. До свідчення свідків, що ОСОБА_1 не забезпечував ОСОБА_3 матеріально суд відноситься критично, оскільки під час розгляду справи встановлено, що померла до госпіталізації працювала, тобто відповідно мала певний заробіток, тому підстави вважати, що він повинен був утримувати ОСОБА_3 , відсутні. Крім того, відповідачем не заперечується факт того, що протягом останніх двох років вони не вели з померлою спільного господарства та проживали окремо. При цьому треба зауважити, що чинне законодавством не передбачено беззаперечний обов`язок утримання дружини чоловіком, окрім випадків, визначених за рішенням суду. Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач надавав матеріальну допомогу своїй матері, про яку заявлено у позовній заяві.

До показань свідків щодо проявів домашнього насилля відносно ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 суд відноситься критично, оскільки, окрім показань свідків, вказані факти нічим не підтверджуються. Також відповідачем надані характеристики з місця роботи та місця проживання, які характеризують його з позитивного боку (а.с. 58, 59).

Отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач не вчинив будь-яких умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві, а позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_3 .

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 жовтня 2021 року у справі №205/4674/19.

Ураховуючи викладене, беручи до уваги правову позицію Верховного Суду, заперечення відповідача, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17 лютого 2025 р.

Суддя Д.М. Ніколенко