Справа №442/9007/24
Провадження №2/442/111/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді Гарасимків Л.І., з участю секретаря судових засідань Петрів В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у відповідності до Довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення будинку АДРЕСА_2 , мешкають мають право на житло в момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 лише формально зареєстрований у відповідному житлі, а з 2015 року останній проживає за кордоном, а саме в Республіці Польща, що підтверджується актом ОСІБ «Новинка» від 11 жовтня 2024 року.

Квартира не є приватизованою, основним квартиронаймачем є Позивач. Таким чином, у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації Відповідач втратив право на проживання у зазначеному житлі, перешкоджає Позивачу у реалізації її права користування квартирою та проведення її приватизації, а також покладає додаткові витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг.

Представник позивачки адвокат Тунський А.Р. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду поступила заява, в якій останній просить проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, долучені до позову, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 визнано наймачем квартири АДРЕСА_1 , в якій вона проживає з 1998 року.

Згідно з Довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (однокімнатного будинку) та займані ними приміщення у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , мешкають і мають право на житло в момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Акту представників об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новинка-2» встановлено, що на день перевірки в кв. АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_2 не проживає з 2015 року.

Як вбачається з карти побуту POL RR 2374464, ОСОБА_4 08.06.2022 отримав дозвіл на тимчасове проживання у Республіці Польща та отримав доступ до ринку праці. 10.12.2019 йому було присвоєно номер PESEL.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 10 Житлового Кодексу України визначає, громадяни зобов`язані використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економічно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Згідно ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність з зобов`язаннями, що випливають з договору найму.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року місце проживання фізичної особи в Україні підлягає реєстрації. Підставою для реєстрації місця проживання заявника може бути ордер на житло, свідоцтво про право власності на житло, договір оренди житла, тощо); у разі відсутності зазначених документів згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника.

У відповідності до змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування га вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

В той же час відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» №35 від 16.01.2003 року місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до ст.71 Житлового Кодексу Української PCP при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу Української PCP визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином суд вважає, що на підставі ст. ст.71, 72 ЖК УРСР у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації, відповідач втратив право користування зазначеним житлом, а його реєстрація перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у реалізації її права користування, а також покладає додаткові витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки хоча відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , а фактично по даній адресі не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей або речей повсякденного використання, які б належали останньому, немає, що породжує для позивача незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайвих осіб витрати по оплаті за комунальні послуги, тощо, тобто створює позивачу ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК УРСР, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір», суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловою квартирою, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь позивача ОСОБА_1 сплачені нею при поданні позову до суду, тобто судовий збір в розмірі 1211.20.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Суддя Л.І. Гарасимків