Справа № 599/1984/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі судді Снігурського В. В.,

при секретарі Куриляк О. Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції, представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Зборові у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 з вимогами про поділ майна подружжя.

Позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя:

житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку площею 0,194 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадиба) із кадастровим номер`ом :02:002:0137, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

дохід від купівлі - продажу електричної енергії від встановлених сонячних електростанцій номінальною потужністю 33,44 кВт за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за позивачкою право власності на нерухоме майно, набуте у шлюбі:

1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,194 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із кадастровим номером :02:002:0137, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину сонячних АДРЕСА_1 ;

1/2 частину причіпа легкового - В, марки ТАРЗ 1П, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Визнати за відповідачем право власності на нерухоме майно, набуте у шлюбі:

1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,194 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із кадастровим номером :02:002:0137, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину сонячних АДРЕСА_1 ;

1/2 частину причіпа легкового - В, марки ТАРЗ 1П, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ;

стягнути з відповідача в користь позивача 1/2 частину доходу від продажу електричної енергії від встановлених сонячних електростанцій потужністю 33,44 кВт. в сумі 316 859,24 (633 718,47:2) грн.;

стягнути з відповідача в користь позивача вартість судових витрат понесених за результатами розгляду в сумі 63 773,12 грн., що включає: 6911,60 грн. - справленого судового збору; 5700,00 грн. - переклад документів із чеської мови; 2670,00 грн. - виготовлення технічного паспорта на житловий будинок; 5491,52 грн. - вартість судової будівельно - технічної експертизи; 43 000,00 грн. - вартість правничої допомоги.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, мотивуючи їх тим, що зазначене майно було придбано у шлюбі, будинок було реконструйовано за спільні кошти подружжя, таким чином майно є спільною сумісною власністю сторін і їх частки є рівними.

Представник відповідача позов визнав частково, не заперечує, що причіп легковий - дійсно придбаний у шлюбі і є спільною власністю подружжя. Однак відповідач не визнає решти позовних вимог, підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов.

У справі наявний відзив на позов (т.2, а.с.10-14), згідно якого відповідач не заперечує, що причіп легковий - В, марки ТАРЗ 1П, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 дійсно придбаний у шлюбі і є спільною власністю подружжя.

Щодо решти позовних вимог зазначає, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був подарований йому його матір`ю у 2006 році, є його батьківським будинком, а тому є його особистою власністю відповідно до ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України.

Реконструкцію будинку він здійснював за свої кошти та за кошти членів його родини, участь у будівництві брав він особисто та його родина. Відповідачка жодної матеріальної участі в реконструкції будинку не брала.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на частину сонячних електростанцій, відповідач не заперечує, що вони дійсно придбані у шлюбі, однак частину коштів на їх придбання йому надала сестра.

Дослідивши та оцінивши докази у справі суд встановив:

згідно ч.1 ст.60, ч.1 ст.61, ст.63, ч.1 ст.68, ч.1, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1992 року. Рішенням Зборівського районного суду від 15 липня 2021 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в даний час є повнолітнім.

30 січня 2006 року мати відповідача ОСОБА_6 подарувала відповідачу житловий будинок загальною площею 33,2 м. кв із житловою площею 13,7 м. кв., з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.103-104), де подружжя проживало до розірвання шлюбу.

Для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд позивач приватизував та отримав у власність 21 серпня 2007 земельну ділянку за вищевказаною адресою, площею 0,194 га, кадастровий номер :02:002:0137, згідно державного акта про право власності на земельну ділянку ЯД №197526 (т.1, а.с.196).

До 2021 року було проведено капітальний ремон та реконструкцію вказаного вище житлового будинку, в результаті чого збільшилася загальна та житлова площа будинку, його вартість будинку, відбулися невід`ємні поліпшення майна вцілому, що стверджується інвентарною справою Зборівського РБТІ.

Так визначена нова загальна площа житлового будинку - 127,0 кв. м, житлова площа 14,4 кв.м.

Капітальний ремон та реконструкція проведені повністю про що свідчить Декларація про готовність об`єкта (реєстраційний номер: ТП40) від 14 червня 2021 року.

Факт того, що спірний житловий будинок повністю реконструйовано і його вартість суттєво збільшилась, стверджується також висновком проведеної у справі будівельно технічної, оціночно будівельної та оціночно земельної експертизи Тернопільського відділення КНІДСЕ від 25 березня 2022 року, №587/21-22 (т.2, а.с. 21-30).

Згідно вказаного висновку будинок реконструйовано у 2010 році і його вартість з січня 2006 року по грудень 2021 року збільшилася на 488822,00 грн.

Також, під час перебування сторін у шлюбі, на присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено сонячні електростанції номінальною потужністю 33,44 кВт за ціною 508 025,00 гривень на підставі Договору № 090819 про надання послуг від 09 вересня 2019 року, укладеного між ТОВ «Екодім Проект» та ОСОБА_4 , (т.1, а.с.14-15).

Згідно договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 38 від 26 листопада 2019 року, укладеним 26.11.2019 між ТОВ «Тернопільелектопостач» (постачальник) та ОСОБА_4 (споживач), постачальник купує у споживача електроенергію за «зеленим тарифом», вироблену соняними електростанціями споживача.

Згідно розрахунку ТОВ «Тернопільелектопостач» за даним договором (т.2, а.с.162), споживачу (відповідачу) нараховано кошти, станом на 27.11.2024 року, з відрахуванням податків і зборів - 595448,86 грн., під час воєнного стану - 38269,61 грн, а всього 633718,47 грн.. Вказані кошти поступають на особистий рахунок ОСОБА_4 в АТ КБ «Приватбанк».

Крім цього, 11 січня 2006 року, під час шлюбу, придбано причіп легковий - В, марки ТАРЗ 1П, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстровано за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.119).

Що стосується визнанням спільною сумісною власністю житлового будинку, суд виходить з наступного:

як встановлено вище спірний будинок був подарований відповідачу у 2006 році.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Однак, в силу ч.1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У статті 62 СК України передбачені умови, за яких втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору убезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як встановлено висновком експерта, спірний житловий будинок повністю реконструйовано і його вартість суттєво збільшилась.

Позивачем не надано доказів, що він здійснював реконструкцію будинку виключно за власні кошти і заробіток дружини при цьому не використовував.

Документи про закупівлю будівельних матеріалів, замовлення робіт (послуг), свідчать лише про те, що відповідач був замовником товарів та послуг, однак не доводять, що він витрачав свої власні кошти, а не спільні кошти подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи сторони під час шлюбу разом працювали в Чеській Республіці (Чехії).

Зокрема, позивачка була працевлаштована, що вона доводить дозволами на працевлаштування за період 2002 2020 роки та документами про отримання заробітку (т.1, а.с.120-188).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Таким чином судом встановлено, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 з 2006 року було реконструйовано, його вартість і площа суттєво збільшилася і капітальний ремонт (реконструкція) проведено спільними грошовими коштами подружжя.

Отже даний об`єкт слід визнати спільною сумісною власністю подружжя і це є виправданим втручанням у право собистої власності, оскільки це передбачено законом (ст.62 СК України) та не суперечить ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції прав людини та основоположних свобод.

Так само спільною сумісною власністю подружжя є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будудинку.

Так, відповідно до ч.1, ч.4 ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівель або споруди.

Таким чином, присадибну земельну площею 0,194 га, кадастровий номеро :02:002:0137, за адресою: АДРЕСА_1 слід визнати спільною сумісною власністю позивача і відповідача.

Згідно ст.61 Цівільного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статті 355, 368, 369 ЦК України, статі 60, 65 СК України визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, грошовими коштами, а саме те, що чоловік та дружина розпоряджаються таким майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні правочинів одним з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 05 липня 2023 року по справі № 295/98/21 (провадження № 61-4943св23)

З огляду на зазначені норми закону сонячні електростанції номінальною потужністю 33,44 кВт, що встановлені за адресою: по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя і кошти отриманні внаслідок їх експлуатації за продану електричну енергію, згідно договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 38 від 26 листопада 2019 року, укладеним 26.11.2019 між ТОВ «Тернопільелектопостач» (постачальник) та ОСОБА_4 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як було зазначено вище, згідно розрахунку ТОВ «Тернопільелектопостач» за вазаним договором (т.2, а.с.162), відповідачу нараховано, станом на 27.11.2024 року, за продаж виробленої електроенергії кошти в сумі 633718,47 грн. таким чином позивачу належить 1/2 частина цих коштів, що становить 316859,24 грн, які підлягають стягненню з відповідача в її користь.

Також спільною сумісною власністю подружжя є причіп легковий - В, марки ТАРЗ 1П, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який придбано під час шлюбу.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Судовий збір в сумі 6911,60 грн., сплачений позивачем при поданні позову та після збільшення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача в користь позивача на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України.

Судові витрати в сумі 5491,52 грн. за проведення судової будівельно технічної, оціночно будівельної та оціночно земельної експертизи підтверджені документально (т.2, а.с.33) та підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в силу ст.139 ЦПК України.

Вимоги про стягнення витрат в сумі 2670,00 грн. за виготовлення технічного паспорта на житловий будинок не підлягають задоволенню, оскільки цей документ не оцінювався судом як доказ та не був необхідний для прийняття рішення у справі, був виготовлений позивачем за власною ініціативою.

Вимоги про стягнення витрат в сумі 5700,00 грн. за переклад документів із чеської мови задоволенню не підлягають. Такі документи були долучені представником позивача до справи у якості доказу наявності у позивача заробітку під час перебування за межами України. Однак суд вважає, що обсяг документів на 68-ми аркушах є надмірним і не обґрунтованим у своїй необхідності для справи, вони не мали суттєвого значення для прийняття рішення, тому у відшкодуванні таких витрат слід відмовити.

Також позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача 43 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача вважає заявлену суму витрат не обґрунтованою та надмірною.

Позивач надала копію договору про надання правничої допомоги від 16 січня 2021 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Жеребецькою І. О., квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату послуг адвоката.

Однак у вказаному договорі не визначено суми договору, розміру гонорару адвоката, обсягу правової допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №910/14598/20, аналогічну правову позицію наведено в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.

Суд звертає увагу на відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, враховує складність справи, що справа по суті не є складною, а тривалий час її розгляду обумовлений іншими причинами: надання сторонам строку для врегулювання спору шляхом примирення, зупиненням справи у зв`язку з проведенням експертизи, а також перебуванням відповідача на військовій службі під час воєнного стану.

Тому, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 43 000,00 грн, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є не співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Оскільки детального опису наданих послуг не подано та враховуючи зміст договору про надання правової допомоги, копія якого надана представником позивача і в якому відсутні умови (пункти) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу слід задовольнити частково, в сумі 10000 грн, а решту витрат на правову допомогу слід залишити за позивачем.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.12,81,139-141,259,264,265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.60 - 71 Сімейного Кодексу України, ст.120 Земельного кодексу України,

УХВАЛИВ :

позовні вимоги задовольнити частково. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 :

житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку площею 0,194 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із кадастровим номером :02:002:0137, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

дохід від продажу електричної енергії від сонячних електростанцій номінальною потужністю 33,44 кВт, встановлених за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на майно, набуте у шлюбі:

1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,194 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із кадастровим номером :02:002:0137, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину сонячних електростанцій номінальною потужністю 33,44 кВт, що встановлені за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину причіпа легкового - В, марки ТАРЗ 1П, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на майно, набуте у шлюбі:

1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину земельної ділянки площею 0,194 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із кадастровим номером :02:002:0137, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину сонячних електростанцій номінальною потужністю 33,44 кВт, що встановлені за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину причіпа легкового - В, марки ТАРЗ 1П, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , в користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , 1/2 частину доходу від продажу електричної енергії від встановлених сонячних електростанцій потужністю 33,44 кВт. в сумі 316 859,24 гривень (триста шістнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 24 коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , в користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , вартість судових витрат понесених за результатами розгляду цивільної справи, а саме: 6911,60 грн. сплаченого судового збору; 5491,52 грн. витрат за проведення судової будівельно - технічної експертизи; 10 000 грн витрат на правову допомогу, а всього - 22403,12 гривень (двадцять дві тисячі чотириста три гривні 12 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 18 лютого 2025 року.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський