Справа № 304/467/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Кожух О.А.,

за участі секретаря: Форкош Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2021 року, головуючий суддя Ганько І.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця Крегула Івана Івановича та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними електронних торгів та їх результатів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що 20 грудня 2007 року між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (змінено найменування на публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») було укладено договір про іпотечний кредит №62/22-07, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 20 000 доларів США для будівництва житлового будинку зі сплатою відсотків за користування таким у розмірі 11 % річних, а у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту 15 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту і процентів за ним не пізніше 19 грудня 2017 року.

Так, 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Первісний Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Новий Кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого Первісний Кредитор передав (відступив) Новому Кредитору Кредитний Портфель (сукупність усіх прав вимоги за кредитами), в тому числі і право грошової вимоги за договором № 62/22-07 від 20 грудня 2007 року, та зобов`язався сплатити за нього Первісному кредитору грошову винагороду. 16 травня 2016 року рішенням Перечинського районного суду у цивільній справі № 304/161/16-ц позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено стягнуто з нього на користь останнього заборгованість за договором про іпотечний кредит №62/22-07 від 20 грудня 2007 року в розмірі 469 967 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 43 коп., з яких 292 310 (двісті дев`яносто дві тисячі триста десять) грн. 98 коп. заборгованість за кредитом та 177 656 (сто сімдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн. 45 коп. заборгованість по відсотках; а також судовий збір у сумі 7 049 (сім тисяч сорок дев`ять) грн. 51 коп.

На примусове виконання вказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження № 56631901, яке знаходиться на виконанні у приватного виконавця Крегула І.І. 13 березня 2019 року відбулися електронні торги, за результатами яких визначився переможець торгів, який йому на дату подання позову невідомий. Результати електронних торгів, а також електронна версія протоколу визначені на сайті організатора торгів ДП «Сетам». Оскільки відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на вказане майно не могло бути звернено стягнення, в тому числі шляхом проведення прилюдних торгів, так як воно відповідає критеріям згідно яких продаж даного майна заборонений законом, тому просить визнати недійсними електронні торги, результати яких оформлені протоколом №392515, проведені організатором торгів Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, та їх результати з реалізації предмету іпотеки незавершеного будівництва житлового будинку загальною площею 195.4 кв. м та земельна ділянка площею 0.0800 га, кадастровий №:01:006:0040, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

У ході розгляду справи представник позивача адвокат Ракущинець А.А. подав заяву про зміну підстав позову, в якій просив задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Так, відчуження майна з електронних торгів належить до договорів купівлі-продажу, тому така угода може визнаватися недійсною у судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, передбачених ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Порядок подання заявки на реалізацію арештованого майна та перелік необхідних до неї документів визначається п. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року (далі Порядок). Із відзиву ДП «Сетам» та доданих до нього документів вбачається, що у заяві про реалізацію арештованого майна № 01-29/319 від 07 лютого 2019 року приватний виконавець вказав на здійснення передачі на реалізацію предмета іпотеки. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за результатами пошуку всього нерухомого майна позивача не знайдено жодного нерухомого майна крім того, що передається на реалізацію; майно, що передається на реалізацію, перебуває в іпотеці Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку. Реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до вимог розділу 7 Порядку та Закону України «Про іпотеку».

Разом з цим, організатором торгів порушено всі норми, що регулюють порядок продажу майна, а саме: положення ст. 43 Закону України «Про іпотеку» у частині відсутності згоди іпотекодержателя Промінвестбанку (без внесення змін до державної реєстрації єдиним іпотекодержателем є останній); підготовка до електронних торгів під час реалізації предмета іпотеки була здійснена за 29 днів, а не 30 (виконавець подав заяву 11 лютого 2019 року, торги проведені 13 березня 2019 року); організатором торгів не пізніше, ніж за 15 робочих днів до дня початку електронних торгів не опубліковано у місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки повідомлення про проведення таких електронних торгів; не пізніше дня публікації повідомлення про проведення електронних торгів у засобах масової інформації організатором письмово не повідомлено виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна. Крім цього, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установамирезидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Враховуючи вищенаведене та норми ст. 37, 51, 61 Закону України «Про виконавче провадження», а також ст. 41 і 48 Закону України «Про іпотеку», приватний виконавець перед реалізацією спірного майна повинен був встановити, що вказане майно у боржника єдине, отримати у встановленому порядку документи на це майно в порядку підготовки його до продажу (у тому числі щодо площі об`єкту) та з`ясувати чи встановлено законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника і у даному випадку повернути виконавчий документ стягувачу у разі відсутності іншого майна у боржника. У свою чергу, організатор торгів повинен був відмовитися від реалізації майна, стягнення на яке заборонено Законом, при з`ясуванні даних обставин на стадії прийняття заявки та формування лота відповідно до п. 2 розділу 2 Порядку.

Ухвалою Перечинського районного суду від 30 травня 2019 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Перечинського районного суду від 27 січня 2021 року ОСОБА_3 залучено як співвідповідача у справі.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу, ДП «Сетам» та адвокат Суязова Г.В., в інтересах ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Від представника Ракущинець А.А., який діє в іниересах ОСОБА_2 та представника ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 подані заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 16 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (правонаступника публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на підставі договору про відступлення прав вимоги) заборгованість за договором про іпотечний кредит №62/22-07 від 20 грудня 2007 року в розмірі 469 967 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 43 коп., з яких 292 310 (двісті дев`яносто дві тисячі триста десять) грн. 98 коп. заборгованість за кредитом та 177 656 (сто сімдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн. 45 коп. заборгованість по відсотках; а також судовий збір у сумі 7 049 (сім тисяч сорок дев`ять) грн. 51 коп. (Т. 1 а. с. 12-13).

З метою примусового виконання вказаного рішення суду 02 липня 2016 року Перечинським районним судом видано виконавчий лист № 304/161/16-ц (Т. 1 а. с. 188-189), який на підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» вих.№ 199 від 08 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження пред`явлено на виконання приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Крегулу І.І. (Т. 1 а. с. 186-187).

19 червня 2018 року зазначеним приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер 56631901) та про арешт майна боржника, яким накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2019 року подання приватного виконавця Крегула Івана Івановича про звернення стягнення на майно боржника - задоволено.

За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 у справі №304/1788/18, вказану ухвалу Перечинського районного суду залишено без змін.

У п.4.1. Договору про іпотечний кредит, наданого позивачем вбачається, що виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та договором страхування життя Позичальника.

Під час розгляду апеляційної скарги у справі №304/1788/18 суд також встановив, що з іпотечного договору № 334/23-2007 від 21.12.2007року, яким забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору про іпотечний кредит №62/22-07 від 20 лютого 2007 року, і за яким проводиться стягнення виконавцем, вбачається, що предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,08 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :01:006:0040. Таким чином, за вказаним договором нерухоме житлове майно, в тому числі і об`єкт незавершеного будівництва нерухомого житлового майна за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якого заявлено подання, не є предметом іпотеки і не перебуває в іпотеці, а тому відносно нього може вирішуватись питання про звернення стягнення.

Згідно з пунктом 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, нерухоме майно - незавершений будівництвом житловий будинок не виступав предметом іпотеки.

Також це додатково підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 87721792 від 22 травня 2017 року відомості про права власності та інші речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно у ОСОБА_2 відсутні; у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні записи про заборону на нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:006:0040 по АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки № 334/23-2007 від 21 грудня 2007 року, та арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 20 травня 2011 року на все майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Такі ж відомості про тип обтяження іпотеки містяться у Державному реєстрі іпотек: підстава договір іпотеки № 334/23-2007 від 21 грудня 2007 року, об`єкт обтяження земельна ділянка по АДРЕСА_1 (Т. 1 а. с. 20-21).

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції застосування норм матеріального права в частині не застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не заслуговують на увагу, оскільки дія даного закону не поширюється на спірні правовідносини, так як об`єкт незавершеного будівництва не виступав предметом іпотечного договору.

Як підставу незаконності рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 вказує порушення норм процесуального права, що полягали у прийнятті доказів, поданих після закінчення підготовчого провадження.

Частина 8 статті 83 Цивільного процесуального Кодексу України передбачає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвалою Перечинського районного суду від 25.10.2019 року судом прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову та закрито підготовче провадження. При прийнятті заяви про зміну підстав позову суд першої інстанції не вказав на право сторін подати заперечення та докази та не встановив такий строк.

У заяві про приєднання доказів до матеріалів справи представник третьої особи зазначив, що дані докази отримано у відповідь на запит 26.11.2019 року. Адвокатом Суязовою Г.В. також вказано, що суд прийняв заяву про зміну лише 25 жовтня 2019 року, сторони були позбавлені можливості надавати свої докази щодо обставин раніше. Саме тому сторона просила визнати поважними причини пропуску строку, який встановлений ЦПК України щодо подання доказів лише під час підготовчого провадження та поновити строк на подання доказів.

Докази подавались відповідачем на спростування доводів, викладених позивачем у заяві про зміну підстав позову.

Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є, власне, нормами прямої дії.

Суд критично ставиться до мотивів апеляційної скарги про порушення прийняття доказів судом першої інстанції, оскільки у таких наявний надмірний формалізм.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Belesand Others v. The Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Верховний Суд в постанові від 18.12.2018 у справі № 761/5894/17 вказав на неприпустимість надмірного формалізму, зазначивши, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Суд першої інстанції правомірно врахував докази, подані відповідачем після закриття підготовчого провадження, як такі, що подані на спростування доводів, викладених у заяві про зміну позовних вимог, яка прийнята у день закриття підготовчого провадження.

Відхилення таких доказів суперечило б принципам цивільного судочинства.

Твердження апелянта про те, що під час процедури проведення електронних торгів були допущені порушення законодавства, що є підставою для задоволення позову не спростовують висновків суду першої інстанції і відхиляються судом виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання зі сторони продавця - акт про проведені прилюдні торги.

Стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, які мають встановлювати особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і зміст припису частини четвертої статті 656 ЦК України, згідно з яким до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

За змістом частини другої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19)).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24), зробила висновок про те, що з огляду на правову природу процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з правилами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні правила про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Тож правова природа продажу майна з публічних (електронних) торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі приписів цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо дотримання визначених правил про процедуру, порядок проведення торгів.

За усталеною практикою суду касаційної інстанції, для визнання судом електронних торгів недійсними обов`язковими умовами є наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи вплинули ці порушення на результати торгів та чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

У Постанові Верховного суду від 18 листопада 2015 року по справі №6-1884цс15 зроблено висновок про те, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення електронних торгів не може бути підставою для визнання недійсними електронних торгів.

Верховний суд у своїй Постанові по справі №750/10099/18 від 07 жовтня 2020 року підтримав дану позицію та зазначив, що оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували порушення процедури реалізації майна, які б могли вплинути на результати електронних торгів, тобто не довели порушення прав, то у задоволенні позовної заяви має бути відмовлено.

Згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Відповідно до ч. 1 ст. 62 цього Закону реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Порядок проведення електронних торгів регламентований Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, пунктом 3 розділу ІІІ якого передбачено автоматичне розміщення інформаційного повідомлення на Веб-сайті після внесення інформації про лот. Пунктом 3 розділу VІІ Порядку передбачено повідомлення про проведення електронних торгів всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на об`єкт, у випадку реалізації майна, яке є предметом іпотеки.

Судом встановлено, що 07 лютого 2019 року приватний виконавець Крегул І.І. звернувся до ЗФ ДП «Сетам» із заявою про реалізацію арештованого майна по АДРЕСА_1 у формі електронних торгів із стартовою ціною продажу у розмірі 316 000 грн. (Т. 2 а. с. 31-34), яка отримана організатором торгів 11 лютого 2019 року (Т. 1 а. с. 65-68).

Цього ж дня інформація про лот була опублікована на сайті ДП «Сетам», відтак враховуючи, що аукціон було проведено 13 березня 2019 року, строк підготовки до електронних торгів під час реалізації предмета іпотеки склав 30 календарних днів.

Звіт про оцінку майна надісланий стягувачу та боржнику. Позивачем не надано доказів подання заперечень на звіт про оцінку. Оголошення про реалізацію майна було опубліковано у газетах «Закарпатські оголошення» та «Програма на тиждень» ( Т.2 а.с. 72, 74, 75-79).

Твердження апелянта про те, що іпотекодержателем Промінвестбанк не надано згоди на проведення електронних торгів не свідчить про те, що таке порушення вплинуло б на результати торгів, оскільки право вимоги за договором про іпотечний кредит передано ТОВ «Кредитні ініціативи».

Інші твердження апелянта зводяться до переоцінки доказів, які містяться в матеріалах справи, та незгодою із позицією суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Схожі висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 21 березня 2018 року у справі № 725/3212/16-ц (провадження № 14-3цс18) та багатьох інших.

Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі лише констатував порушення Порядку № 2831/5, проте не зазначав, як саме ненадання згоди Іпотекодержателя порушило його права та інтереси та як це вплинуло на результати торгів, що є найважливішим.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач не довів порушення своїх прав.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий

Судді