ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/14/25
Єдиний унікальний номер справи: 710/622/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Приходько Л. А.,

суддів: Воронцової Л. П.,

Пузанової Л. В.,

секретар Андреєва В. В.

учасники справи:

позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2024 року ухвалене під головуванням судді Гончаренко О. В.,

встановив:

16 травня 2023 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Шполянського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 листопада 2022 року між сторонами укладено договір № 03/11/2022, за умовами пункту 1.1 якого ОСОБА_2 , як виконавець, зобов`язався здійснити перевезення вантажу та передати ФОП ОСОБА_1 (замовнику) кошти, отримані від вантажоодержувача за послуги перевезення.

Позивач зазначає, що на виконання умов пункту 2.2.2. Договору надала ОСОБА_2 готівкові кошти на поточні витрати, пов`язані із перевезенням(заправка авто, оплата доріг, стоянок) загальною сумою 208457.34грн.

На виконання пункту 2.1.5 Договору, відповідно до якого виконавець зобов`язаний надати замовнику підтверджуючі документи на витрати, пов`язані з перевезення вантажу, відповідач надав підтверджуючі чеки витрат лише на суму 130321.05грн. Відповідачем не повернено та не надано підтверджуючих документів на витрати, пов`язані з перевезення вантажу на суму 78 136.29грн.

Крім того, відповідачем здійснено доставку товару та отримано кошти від вантажоодержувача на загальну суму 2350 євро, що еквівалентно 86 795.60грн. та 3100 доларів США, що еквівалентно 113 362.66грн, які в порушення умов договору не були передані позивачу. Загальна сума не переданих коштів становить 200 106.80грн.

Пунктом 4.2.2 Договору сторони погодили, що у випадку невиконання виконавцем взятих на себе зобов`язань передбачених пунктом 1.1. Договору виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 10 000.00грн.

Посилаючись на вказане позивачка просила стягнути, з відповідача на її користь грошові кошти не повернуті за Договором у загальній сумі 289 455,16 грн, з яких: 78136,29грн різниця суми наданих коштів на поточні витрати, пов`язані із перевезенням та суми підтвердженої чеками; 278 243,09грн сума коштів отримана виконавцем від вантажоодержувача за послуги перевезення що підлягала поверненню позивачу, також просила стягнути 10 000.00грн штрафу за невиконання зобов`язання та 1212,07грн - 3% річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року справу, з підстав визначених частиною 9 статті 187 ЦПК України, передано на розгляд до Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року справу, з підстав визначених частиною 9 статті 187 ЦПК України, передано на розгляд до Нововоронцовського районного суду Херсонської області.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2024 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 88476,66грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що 03 листопада 2022 року сторонами укладено цивільно-правовий договір № 03/11/2022 на перевезення вантажу та передачі коштів отриманих від вантажоодержувача за послуги перевезення, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати послуги перевезення вантажу та передати кошти, отримані від вантажоодержувача за послуги перевезення.

Відповідно до пункту 2.2.2 Договору відповідачу видані позивачем кошти на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу (заправка авто, оплата доріг та стоянок): за маршрутом Україна-Польща 74 000.00грн, 1000.00 євро, що є еквівалентом до гривні у сумі 36 912,40грн, 460.00 злотих, що є еквівалентом до гривні у сумі 3 544,94грн; за маршрутом Україна-Туреччина 94 000.00грн. Загальна сума отриманих відповідачем коштів згідно договору становить 208 457,34грн.

Вантаж було перевезено за вказаним у договорі маршрутом, що також підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними А № 110880 та № 129А.

На виконання умов договору відповідачем надано підтверджуючи документи на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу на загальну суму 130 321,05грн. Більшість здійснених відповідачем витрат не підтверджується належними і допустимими доказами, оскільки документи (чеки, фінансові документи) викладені на іноземній мові та надані суду без перекладу. Інші докази лише частково підтверджують, що здійсненні витрати саме на підставі виконання договору № 03/11/2022 від 03 листопада 2022 року. Однак дану суму витрат суд бере за основу при розрахунку, оскільки сторони не заперечили достовірність цих доказів та їх розрахунок. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 78136,29грн. (208457,34грн. - 130321,05грн.) та в межах позовних вимог 3% річних з цієї суми у розмірі 340,37грн. (78136,29х3%х53:365:100).

Оскільки відповідач неналежно виконав умови Договору, а саме не надав суду доказів належного виконання умов Договору, заперечив факт укладення Договору на викладених умовах та отримання ним коштів за перевезення від отримувачів вантажу, штраф в розмірі 10 000.00грн, передбачений пунктом 4.2.2 Договору

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача коштів, що підлягали передачі вантажоотримувачем замовнику за послуги перевезення у загальній сумі 278 243,09 грн суд першої інстанції виходив з того, що відповідач заперечує отримання будь-яких коштів від замовників послуг перевезення, а позивачкою не надано будь-яких належних, достатніх чи допустимих доказів отримання відповідачем коштів у сумі 2350 євро та 3100 доларів США від замовників послуг перевезення.

Крім того, суд вказував на те, що за умовами пункту 1.3 Договору доказом отримання коштів, у розмірі зазначеному у Інвойсі, за послуги перевезення вантажу є підпис та печатка отримувача Вантажу в CMR. Такі дані від вантажоодержувача зазначені у міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) А № 110880 та № 129А. Оскільки послуги перевезення надавалися ФОП ОСОБА_1 (відповідач не є стороною договору перевезення згідно наданих Інвойсів), то відповідно вони були оплачені вантажоодержувачами перевізнику ФОП ОСОБА_1 .

Відхиляючи доводи відповідача про підписання ним лише останнього аркушу Договору № 03/11/2022 від 03 листопада 2022 року, суд вказував на те, що відповідно до пункту 5.5. Договір складено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Позивачем надано свій примірник договору, проте відповідачем, на підтвердження своїх заперечень щодо погоджених між сторонами умов договору, другий примірник договору суду не наданий.

22 квітня 2024 року ОСОБА_2 подав (здав на пошту) апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2024року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Підставою апеляційного оскарження рішення суду ОСОБА_2 зазначив неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що судом першої інстанції безпідставно визнано доведеним факт укладання між сторонами цивільно-правового договору у наданій позивачем редакції. Зокрема, апелянт зазначає, що викладені у пунктах 1.1 - 4.3 (перша та друга сторінки договору)умови договору ним не погоджувались та зазначені сторінки договору ним не підписувались. Остання сторінка договору, яка містить підпис ОСОБА_2 , відноситься до цивільно-правового договору, що складався лише з одного аркуша та містив умови, згідно яких відповідач повинен був виконувати роботи з перевезення вантажів в період з 03 листопада 2022 року по 09 грудня 2022 року на транспортному засобі позивача за маршрутом, вказаним останньою. Будь-яких інших умов підписаний відповідачем договір не містив.

Апелянт зазначає про відсутність у нього примірника підписаного ним договору, оскільки він був повернутий позивачу разом з транспортним засобом, у зв`язку з чим просив витребувати оригінал договору у позивача, проте вказане клопотання залишилося проігнороване судом першої інстанції.

Також апелянт вказує на те, що позивачем не надано доказів прийняття його як працівника на роботу відповідно до вимог Порядку повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/ укладення гіг-контракту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413, а також не надано доказів які підтверджують витрати, що були визначені у наданому позивачем договорі.

Крім того, апелянт вказує, що згідно статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» виконавцем перевезення вантажу є виключно автомобільний перевізник, яким відповідач не є, а застосування судом першої інстанції вимог вказаного закону суттєвим порушенням вимог матеріального права.

Також ОСОБА_2 , вказує на необґрунтованість висновків суду щодо стягнення з нього штрафу в сумі 10 000 грн за невиконання умов договору, укладання якого є відповідач заперечує.

Доводів щодо незаконності і (або) необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення грошових коштів, що підлягали передачі вантажоотримувачем замовнику за послуги перевезення апеляційна скарга не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, зазначаючи, що на її думку, рішення суду є законним та обґрунтованим. Вказує на те, що твердження відповідача про відсутність його волевиявлення на укладання договору не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи є Договір № 03/11/2022 від 03 листопада 2022 року, укладений між сторонами, що підтверджується підписами сторін. Договір містить умови, які були погоджені між сторонами. Відповідачем здійснено перевезення товару за вказаними у договорі адресами. Також вказує на недоведеність відповідачем укладення договору з іншими істотними умовами.

Крім того, зазначила, щ договір укладений між сторонами не є гіг-контрактом, застосування яких регулюється Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», та який не поширюється на правовідносини що склалися між сторонами. Посилання відповідача на перебування у трудових відносинах з нею не відповідають дійсності, оскільки між сторонами була укладена цивільно-правова угода.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2024 року в даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Орловська Н.В., судді: Майданік В.В, Воронцова Л.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 червня 2024 року, у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Майданіка В.В у відпустці визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Орловська Н.В., судді: Кутурланова В.О., Воронцова Л.П.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року у задоволені заяви ФОП ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Орловської Н.В. відмовлено.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2024 року у зв`язку зі звільненням з посади судді у відставку ОСОБА_3 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Приходько Л.А., судді: Кутурланова В.О., Воронцова Л.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2025 року у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Кутурланової Н.В. у відпустці визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Приходько Л.А., судді: Пузанова Л.В., Воронцова Л.П.

Швидкий С.П., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі. Просив рішення суду скасувати і ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, зазначивши, що з рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення коштів, що підлягали передачі вантажоотримувачем замовнику за послуги перевезення погоджується.

ОСОБА_1 , приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнала за обставинами викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не повністю.

Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «Агрофірма «Ісіда»(відправник), ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ELPOL LUZNIAK Spolka Komandytowa - Польща(одержувач) укладений договір перевезення пшениці в біг-бегах у кількості 22 тони із датою завантаження товару 04 листопада 2022 року, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №110880. Крім того, між ТОВ «Біофастмаркет» (відправник), ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та CEREZSA ic ve DIS TICAREN LTD.STI.- Туреччина (одержувач) укладений договір перевезення сої в біг-бегах у кількості 23 тони із датою завантаження товару 18 листопада 2022 року, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №129А.

З метою виконання умов вказаних договорів перевезення 03 листопада 2022 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір № 03/11/2022 про надання послуг з перевезення вантажу та передачі коштів отриманих від вантажоодержувача за послуги перевезення, за умовами якого ФОП ОСОБА_4 (замовник)доручив, а ОСОБА_2 (виконавець) зобов`язався надати послуги перевезення вантажу та передати кошти отримані від вантажоодержувача за послуги перевезення (пункт 1.1.) :

відповідно до пункту 1.1.1. за маршрутом Україна-Польща (адреса завантаження: м.Гнатівка, Павлоградського району Дніпропетровської області (підпункту 1), адреса розвантаження Osina Mala 14( підпункт 2), вантажоодержувач ELPOL LUZNIAK Spolka Komandytowa(підпункт 3), дата подачі авто: 04 листопада 2022 року (підпункт 4), термін доставки 10-12 листопада 2022 року (підпункт 6), найменування вантажу: пшениця в біг-бегах до 22 тон в авто (підпункт 7), сума коштів, що підлягає передачі вантажоотримувачем замовнику за послуги перевезення: 2350 євро, що є еквівалентом до гривні в сумі 86 744.14грн на дату підписання договору згідно курсу міжбанку (підпункт 8), вартість послуг перевезення, що підлягає сплаті виконавцю 13011.62грн., що еквівалентно 352.50 євро на дату підписання згідно курсу міжбанку (підпункт 9), сума коштів надана виконавцю відповідно до пункту 2.2.2. 74 000.00грн, 1000.00 євро, що є еквівалентом до гривні в сумі 36 912.40грн на дату підписання згідно курсу міжбанку та 460 злотих, що є еквівалентом до гривні в сумі 3 544.94грн на дату підписання згідно курсу міжбанку);

відповідно до пункту 1.1.2. за маршрутом Україна-Туреччина (адреса завантаження: Львівська область, м. Кам`янка-Бузька (підпункту 1), адреса розвантаження м.Бандерма (підпункт 2), вантажоодержувачCEREZSA ic ve DIS TICAREN LTD.STI.(підпункт 3), дата подачі авто: 18 листопада 2022 року (підпункт 4), термін доставки 02-05 грудня 2022 року (підпункт 6), найменування вантажу: соя в біг-бегах, 23 тон (підпункт 7), сума коштів, що підлягає передачі вантажоотримувачем замовнику за послуги перевезення: 3100.00 доларів, що є еквівалентом до гривні в сумі 113 362.66грн на дату підписання договору згідно курсу міжбанку (підпункт 8), вартість послуг перевезення, що підлягає сплаті виконавцю 17 004.40грн., що еквівалентно 465 доларів на дату підписання згідно курсу міжбанку(підпункт 9), сума коштів надана виконавцю відповідно до пункту 2.2.2. 94 000.00грн).

Пунктом 1.4 Договору сторони обумовили, що цей Договір не містить умов трудового договору і на нього не поширюються норми трудового законодавства.

Також сторони погодили, що підписанням цього договору вони підтверджують передачу - отримання коштів відповідно до підпункту 10 пункту 1.1.1. та підпункту 10 пункту 1.1.2. Договору.

Умовами договору на виконавця покладені обов`язки, зокрема надати замовнику разом з актом приймання-передачі наданих послуг підтверджуючі документи (фіскальні чеки, в т.ч. електронні) на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу (заправка авто, оплата доріг, стоянок). Погоджувати з замовником інші види витрат, що пов`язані з наданням послуг (пункт 2.1.5. Договору), а також протягом 3 днів , від дати повного надання послуг , підготувати та надати замовнику акти приймання-передачі наданих послуг (пункт 2.1.6. Договору).

Пунктом 2.2. Договору на замовника покладені обов`язки: надавати виконавцю всі необхідні документи, інформацію, необхідні для виконання умов даного договору (пункт 2.2.1.); видати виконавцю кошти на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу (заправка авто, оплата доріг та стоянок) (пункт 2.2.2.); надати транспортний засіб у технічно справному стані (пункт 2.2.3.); своєчасно здійснити всі платежі відповідно до умов цього Договору (пункт 2.2.5).

Пунктом 3.4 Договору сторони узгодили, що за результатом надання послуг виконавець складає та надає замовнику два примірника акту приймання-передачі наданих послуг із зазначенням найменування вантажу, адрес завантаження/розвантаження, кількості та вартості наданих послуг, сими, що підлягає передачі; чеки щодо підтвердження використаних коштів, повернути невикористані кошти. Акт приймання-передачі наданих послуг є підтвердженням сторін про належне виконання послуг виконавцем, в тому числі передачі коштів отриманих за перевезення, повернення автомобіля з причепом та підставою для здійснення розрахунків замовника із виконавцем.

Відповідно до пункту 4.4. Договору у разі невиконання або неналежного зобов`язань, передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства і цього договору.

У разі неналежного виконання виконавцем послуг, визначених пунктом1.1. цього договору , замовнику, відповідно до пункту 4.2.Договору , надано право відмовитися від складання/підписання акту приймання-передачі наданих послуг з пред`явленням виконавцю письмової претензії.

Пунктом 4.2.2. Договору визначено, що у випадку невиконання виконавцем обов`язків, передбачених пунктом 1.1. даного Договору виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 10 000.00грн та відшкодовує завдану шкоду.

З пункту 5.5.Договору вбачається, що цей договір складено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 , визнаючи факт укладення між ним та позивачем договору на перевезення вантажу пшениці за маршрутом Україна Польща та сої за маршрутом Україна Туреччина у строк з 03 листопада по 09 грудня 2022 року, вказував на те, що він не укладав договору із таким змістом та не засвідчував його своїм підписом. При цьому не заперечував факту, що підпис на останньому аркуші договору у графі «Виконавець» виконаний ним, однак зазначав, що підписаний ним договір складався лише з одного аркуша та містив лише умови, згідно яких відповідач повинен був виконувати роботи з перевезення вантажів в період з 03 листопада 2022 року по 09 грудня 2022 року на транспортному засобі позивача за маршрутом, вказаним замовником, та будь-яких інших умов підписаний ним договір не містив.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

На підтвердження вказаних вимог цивільного процесуального законодавства відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів щодо укладення ним договору з позивачем від 03 листопада 2022 року, з іншими умовами.

Апеляційним судом досліджено оригінал цивільно-правового договору №30/22/2022 від 03 листопада 2022 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (додана до позовної заяви копія вказаного договору повністю відповідає оригіналу). Договір виготовлений на чотирьох окремих аркушах. На останньому аркуші в графі виконавець містить підпис в графі «С.П. Швидкий», справжність якого відповідач під час розгляду справи не заперечував.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доводам відповідача щодо укладення ним договору що мав інші, ніж доданий до матеріалів справи договір, вказавши, що відповідачем на підтвердження своїх доводів не надано свого примірника договору. Жодних доказів того, що належний відповідачу примірник договору, був ним повернутий позивачу разом з транспортним засобом, матеріали справи не містять.

Доводи ОСОБА_2 про те, що підписаний ним договір складався лише з одного аркуша, заповненого з обох боків, спростовуються дослідженим судом оригіналом договору, з якого вбачається, що зворотній бік четвертого аркушу договору, що містить підпис ОСОБА_2 є чистим, та не містить будь-яких ознак викладення на ньому тексту договору. Наданий відповідачем бланк договору про надання послугу не містить будь-якої інформації щодо предмета доказування, на підставі якої можна встановити дійсні обставини, що мають значення для справи, а тому він не є належним та допустимим доказом.

Клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи цивільно-правового договору №30/22/2022 від 03 листопада 2022 року залишено без розгляду, оскільки на виконання вимог частини третьої статті 367 ЦПК України заявником не надано доказі неможливості подання такого клопотання у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Крім того, відповідачем вказане клопотання не конкретизовано, не зазначено які саме питання він бажає поставити на вирішення експертам, враховуючи, що факт вчинення ним особисто єдиного підпису, що містить документ, заявник не заперечував під час розгляду справи.

З огляду на викладене доводи ОСОБА_2 щодо недостовірності, неналежності та недопустимості цього доказу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Наданий позивачем примірник договору містить інформацію щодо предмета доказування, будь-які відомості щодо одержання цього доказу з порушенням порядку, встановленого законом в матеріалах справи відсутні, саме на підставі цього договору можна встановити дійсні обставини, що мають значення для справи, а отже відповідно до вимог статей 77 -79 ЦПК України, є належним, допустимим та достовірним доказом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України ).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, відповідно до статті 612 ЦК України, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що б оржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Двосторонній характер договору про надання послуг зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору виконавець приймає на себе обов`язок за завданням замовника надати послугу, а замовник свою чергу зобов`язаний здійснити оплату наданої виконавцем послуги.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 03 листопада 2022 року укладений договір №03/11/2022 про надання послуг, за умовами якого відповідач, як виконавець, взяв на себе обов`язок надати послуги перевезення вантажу та передати кошти отримані від вантажоодержувача за послуги перевезення особисто, транспортним засобом наданим замовником (пункти 1.1, 1.5, 2.1.1. Договору), а ФОП ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язалась здійснити оплату наданої відповідачем послуги, виплатити винагороду у розмірі 15% від вартості послуг перевезення (пункт 3.2 Договору) Виконавець зобов`язався надати передбачені договором послуги у строк до 09 грудня 2022 року (пункти 1.2 та 5.1 Договору).

Крім того, умовами договору замовник зобов`язався видати виконавцю кошти на витрати пов`язані з перевезенням вантажу (заправка авто, оплата доріг та стоянок) у розмірі 74 000.00грн, 1000.00євро, 460 злотих по маршруту Україна - Польща та 3100.00 доларів по маршруту Україна Туреччина, всього з урахуванням еквіваленту на дату підписання договору згідно курсу міжбанку -208 457.34грн. (підпункт 10 пункту 1.1.1, підпункт 10 пункту 1.1.2, пункт 2.2.2 Договору).

В свою чергу, відповідач зобов`язався протягом трьох днів від дати повного надання послуг надати замовнику акти приймання-передачі наданих послуг та підтверджуючі документи на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу (пункти 2.1.5, 2.1.6 Договору).

Сторонами не заперечується виконання ОСОБА_2 умов договору щодо надання послуг в частині перевезення визначеного Договором вантажу за вказаним у Договорі маршрутом, що також підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними А № 110880 та № 129А.

На виконання умов договору, щодо надання замовнику підтверджуючих документів на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу (заправка авто, оплата доріг, стоянок) ОСОБА_2 надані ФОП ОСОБА_1 підтверджуючі документи лише на загальну суму 130 321,05грн.

Різницю між отриманою по договору сумою та сумою, витрат, пов`язаних з перевезенням вантажу, підтвердженою відповідними документами ОСОБА_2 у розмірі 78136,29грн (208457,34 - 130321,05) замовнику не повернув.

Отже встановивши, що відповідач не виконав умови договору, що надання замовнику підтверджуючих документів на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення цієї суми з відповідача.

Доводи апелянта щодо не доведення факту передачі йому позивачем грошових коштів на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу у розмірі зазначеному у договорі спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до пункту 1.6 Договору, сторони, підписанням цього договору підтвердили передачу - отримання коштів, визначених підпунктом 10 пункту 1.1.1 та підпунктом 10 пункту 1.1.2 Договору. На спростування вказаних обставин відповідачем жодних доказів не надано. При цьому під час апеляційного перегляду ОСОБА_2 сам факт отримання ним від позивача коштів на витрати, пов`язані з перевезенням вантажу не заперечував, проте не зміг назвати конкретну суму, що була йому передана.

Встановивши, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання суд першої інстанції, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, дійшов висновку, що боржник зобов`язаний також сплатити три проценти річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог у розмірі 340,37грн (78136,29х3%х53:365:100).

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10 000.00грн, передбаченого пунктом 4.2.2. Договору, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 неналежно виконав умови Договору.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

Так, відповідно до пункту 4.2.2 Договору виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 10 000.00грн у випадку невиконання ним обов`язків передбачених пунктом 1.1 Договору., тобто у разі невиконання обов`язку з перевезення вантажу у строки та за маршрутом визначеними умовами договору та не передачі коштів отриманих від вантажоотримавача за послуги перевезення.

Судом встановлено, що обов`язки з перевезення вантажу у строки та за маршрутом визначеними умовами договору, зокрема пунктом 1.1 ОСОБА_2 виконані.

Щодо не виконання обов`язку передати замовнику кошти отримані від вантажоотримавача за послуги перевезення, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у задоволенні цих позовних вимог відмовив у зв`язку із недоведеністю позивачем отримання відповідачем коштів у сумі 2350 євро та 3100 доларів США від вантажоотримувачів. А отже, невиконання виконавцем цього обов`язку не є підставою для покладення на нього штрафу, передбаченого умовами договору.

Інших обов`язків, зокрема надання Замовнику актів прийому-передачі наданих послуг та підтверджуючих документів на витрати пов`язані з перевезенням вантажу, пункт 1.1. Договору не містить, а тому підстави застосовувати пункт 4.2.2. Договору відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити з підставі визначених статтею 376 ЦПК України, зменшивши стягнену з відповідача на користь позивача суму з 88476.66грн до 78476.66грн.

Посилання в апеляційній скарзі на невиконання позивачем вимог Порядку повідомлення Державної податкової служби та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту позбавлені правового обґрунтування, оскільки особливості гіг-контракту визначаються Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», який, як і Порядок, на якій посилається апелянт, не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому в силу вимог статті 375 ЦПК України, рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2024 року змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 88476,66 грн до 78476,66 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 3 дня ї прийняття може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2025 року.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді Л. П. Воронцова

Л. В. Пузанова