ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/983/24

Провадження № 22-ц/820/417/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю представника позивача Рудницького Ю.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року (суддя Шафікова Ю.Е.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк», товариство, банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що 21.05.2021 між АТ «Альфа Банк» (перейменовано на АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено угоду № 631659208 про надання споживчого кредиту, згідно якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації. Позивач вказував, що кредитні кошти було надано відповідачу у спосіб, зазначений в договорі, проте, останній свої зобов`язання за договором не виконав, кредитні кошти у встановлений строк не повернув. Як наслідок, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 183619,25 грн.

Враховуючи викладене вище, оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, тому АТ «Сенс Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 631659208 у розмірі 183619,25 грн.

Заочним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що факт укладення 21.05.2021 між сторонами кредитного договору підтверджується довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспортом споживчого кредиту, що підписаний 21.05.2021 ОСОБА_1 (ідентифікатор 6508), з чого вбачається, що останній підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua або у разі її подальшої зміни за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі.

Звертає увагу, що виписка по картрахунку підтверджує, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення банківських операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Рудницький Ю.І. підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між Акціонерним товариством «Сенс Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.

Встановлено, що 21.05.2021 між Акціонерним товариством «Альфа банк» та ОСОБА_1 укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк».

Згідно з копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

30.01.2024 АТ «Сенс-Банк» було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (а.с. 72, 77-81).

Згідно з наданим банком розрахунком, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 631659208 становить 183619,25 грн, з яких 91609,84 грн прострочене тіло кредиту, 19111,21 грн відсотки за користування кредитом, 70399,88 грн - тіло кредиту, 2498,32 грн відсотки за прострочене тіло кредиту.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1статті 1 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.

Споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

За змістом частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками та відсотками на прострочене тіло. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав паспорт споживчого кредиту та акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної відновлювальної лінії, як невід`ємну частину спірного договору.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту та ознайомлення його таким чином з умовами кредитування, оскільки підписання споживачем паспорту споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20).

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами виду кредитування для забезпечення споживачу можливості вибору умов кредитування.

Окрім того, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 21.05.2021, містить застереження про те, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають всі обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі; орієнтовна загальна вартість кредиту та орієнтовна реальна річна процентна ставка (враховуючи неможливість визначити модель поведінки клієнта по використанню та поверненню коштів відновлювальної кредитної лінії, сукупна вартість розрахована на прикладі).

А тому, паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, в тому числі щодо сплати відсотків за користування кредитом.

Крім того, пропозиція на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної відновлювальної лінії, додана банком до позову, підписана виключно представником банку.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови щодо надання кредитних коштів та домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надана пропозиція на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної відновлювальної лінії і паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пропозиція (оферта) ОСОБА_1 укласти договір на певних умовах, які в подальшому могли бути прийняті банком позивачем надана не була.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники мають рівні права щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що на сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що між сторонами існують договірні відносини та має місце неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, тому у позивача є право вимагати повернення основної суми кредиту в судовому порядку.

Фактичне отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 21.05.2021 по 17.07.2023 (рахунок № НОМЕР_1 ), з якого вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та здійснював погашення кредиту. Загальна сума фактично отриманих відповідачем коштів (згідно виписки по особовому рахунку) склала 232453,87 грн, надходження (повернення) 67945,83 грн. Відповідно, сума неповернутих кредитних коштів становить 164508 грн 04 коп (а.с. 10-24).

Виписка по рахунку є первинним банківським документом і належним та допустимим доказом у справі відповідно до приписів ст. ст. 77-78 ЦПК України.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 164508 грн 04 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розмірі задоволених позовних вимог в розмірі 6125 рн 27 коп (3633,60+2203,40)Х89,59%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місцезнаходження 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, 3; ) заборгованість за договором обслуговування кредитної картки та відновлювальної кредитної лінії № 631659208 від 21.05.2021 в розмірі 164508 грн 04 коп (тіло кредиту) та 6125 грн 27 коп судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: О.І. Талалай

Т.О. Янчук