№ 2/183/2300/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

за участю:

представника позивача Демарчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

13 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 30 листопада 2022 року в м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, вул. Зіни Білої, буд. 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів автомобіля Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , належного позивачу ОСОБА_3 ) та автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у справі № 183/8354/22 ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу у розмірі 850,00 грн. Постанова набрала законної сили 31 січня 2023 року.

Власником транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_1 .

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № ЕР/211714786.

01 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника на електронну адресу відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» направила завірені електронним цифровим підписом повідомлення про ДТП, заяву на виплату страхового відшкодування та весь необхідний пакет документів.

24 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника на електронну адресу відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» направила завірені електронним цифровим підписом рахунок з СТО ФОП ОСОБА_5 ,копію виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_5 , копію витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_5

28 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника на електронну адресу відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» направила завірену електронним цифровим підписом постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у справі № 183/8354/22.

30 березня 2023 року відповідачем ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було виплачено страхове відшкодування на рахунок СТО ФОП ОСОБА_5 у розмірі 99 791,02 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 5708 від 30 березня 2023 року.

Позивач, не погодившись із сплаченою сумою страхового відшкодування, звернулася зі скаргою до НБУ щодо недоплати страхового відшкодування.

Так, листом НБУ від 04 травня 2023 року позивачу ОСОБА_1 було повідомлено, що розмір заподіяної шкоди виплачено на підставі звітів оцінювача ОСОБА_6 № 22141 від 21 березня 2023 року та № 22141/1 від 21 березня 2022 року. При цьому, позивач зауважує, що НБУ копії вказаних звітів не направив.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона не була ознайомлена зі звітами оцінювача ОСОБА_6 № 22141 від 21 березня 2023 року та № 22141/1 від 21 березня 2022 року, а тому не змогла висловити своїх зауважень та заперечень до них.

ОСОБА_1 посилаючись на постанови Верховного суду України від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц, від 16 травня 2019 року у справі № 202/7844/16, від 04 вересня 2019 року у справі № 703/4445/15, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17 та від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18 вважає, що звіти оцінювача ОСОБА_6 № 22141 від 21 березня 2023 року та № 22141/1 від 21 березня 2022 року є неналежними доказами розрахунку матеріальної шкоди, оскільки оцінювач ОСОБА_6 не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а тому вказані звіти складено з порушенням п. 1.3,5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Позивач з метою визначення дійсного розміру спричиненого матеріального збитку, в т.ч. і суми страхового відшкодування звернулася до судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В.

Витрати за проведення даної експертизи склали 2 120,00 грн.

Так, згідно Висновку експерта № 0401/23 від 04 січня 2023 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин пошкодженого транспортного засобу, належного позивачу складає 169 677,79 грн.

Водночас, 01 липня 2022 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого було збільшено страхові суми за договорами обов`язкового страхування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих до 160 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих до 320 000,00 грн.

Таким чином, розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 60 208,98 грн. (160 000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика) 99 791,02 грн. (сплачена сума страхового відшкодування)).

В зв`язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просила суд:

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» на її користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 60 208,98 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 2 120,00 грн.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» в судове засіданні не з`явився, в той же час звернувся до суду з відзивом, згідно якого позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність. Зазначив, що розмір страхового відшкодування страховиком визначено на підставі звіту про оцінку вартості (розмірі) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.03.2023 року № 22141, відповідно до якого вартість транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 до настання ДТП складає 286 181,72 грн., а вартість відновлювального ремонту 328 200,25 грн. та висновку вартості транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 у пошкодженому стані складає 186 390,70 грн., складених оцінювачем ОСОБА_6 . Таким чином, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до настання ДТП, а тому транспортний засіб вважається фізично знищеним і вартість матеріального збитку дорівнює вартості ринкової вартості транспортного засобу до ДТП та складає 286 181,72 грн. згідно до приписів п. 30.2 ст. 30 Закону України № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Так, відповідно до висновку вартості придатних залишків від 21.03.2023 року № 22141/1 вартість транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 у пошкодженому стані складає 186 390,70 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування власнику транспортного засобу складає 99 791,02 грн. (286 181,72 грн. 186 390,70 грн.). 30.03.2023 року ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було здійснено виплату позивачу ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 99 791,02 грн. (шляхом перерахування на рахунок СТО ФОП ОСОБА_5 за заявою позивача від 30.11.2022 року, зареєстрованої 02.12.2022 року за вх. № 2541/АК), згідно з розрахунком та звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.03.2023 року № 22141 та висновком вартості придатних залишків від 21.03.2023 року № 22141/1. Щодо доводів позивача щодо неузгодження з нею розміру виплаченого страхового відшкодування у сумі 99 791,02 грн. представник зауважує, що законом не передбачено обов`язку страховика узгоджувати розмір страхового відшкодування. Крім того, зазначив, що представником відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу позивача в присутності представника власника з метою визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Зауважив, що при замовленні позивачем висновку експерта від 04.01.2023 року № 0401/23, складеного експертом ОСОБА_7 , не було запрошено ТДВ «СК «Мотор-Гарант», що свідчить про необ`єктивність вищезазначеного звіту, у зв`язку з чим вважає, що позивач всупереч вимогам п. 34.1, 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України № 1961-IV замовила проведення власної оцінки вартості матеріального збитку.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 посилалася на обставини та підстави звернення до суду з відповідною позовною заявою, наполягала на задоволенні вимог. Зокрема зазначила, що на огляд пошкодженого транспортного засобу належного ОСОБА_1 в якості представника відповідача прибув ОСОБА_9 , який склав акт огляду, в той же час ОСОБА_9 на момент огляду та складання акту огляду 15.12.2022 року мав статусу аварійного комісара, тобто останній не був ні працівником відповідача, ні експертом. Зауважила, що на момент огляду автомобіля 15.12.2022 року вже втратила чинність постанова КМУ № 8 від 05.01.1998 року «Про затвердження Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів» на підставі постанови КМУ № 897 від 12.08.2022 року, а тому на момент огляду взагалі не була врегульована діяльність аварійних комісарів та їх повноваження стосовно визначення розміру заподіяної шкоди. Отже,

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 в судовому засіданні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

Враховуючи, що справа здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, від представника відповідача надійшов відзив, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані сторона докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 30 листопада 2022 року в м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, вул. Зіни Білої, буд. 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів автомобіля Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 належного позивачу ОСОБА_3 ) та автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у справі № 183/8354/22 ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу у розмірі 850,00 грн. Постанова набрала законної сили 31 січня 2023 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 завдано механічні пошкодження.

Встановлено, що власником транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № ЕР/211714786. В той же час, в матеріалах справи відсутні відомості щодо розміру страхової суми за договором обов`язкового страхування.

Водночас, суд зазначає, що 01 липня 2022 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого було збільшено страхові суми за договорами обов`язкового страхування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих до 160 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих до 320 000,00 грн.

Встановлено, що 01 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника на електронну адресу відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» направила завірені електронним цифровим підписом повідомлення про ДТП, заяву на виплату страхового відшкодування та весь необхідний пакет документів.

24 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника на електронну адресу відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» направила завірені електронним цифровим підписом рахунок з СТО ФОП ОСОБА_5 ,копію виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_5 , копію витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_5

28 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника на електронну адресу відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» направила завірену електронним цифровим підписом постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у справі № 183/8354/22.

Встановлено, що 30 березня 2023 року відповідачем ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було здійснено виплату позивачу ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 99 791,02 грн. (шляхом перерахування на рахунок СТО ФОП ОСОБА_5 за заявою позивача від 30.11.2022 року, зареєстрованої 02.12.2022 року за вх. № 2541/АК), згідно з розрахунком та звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.03.2023 року № 22141 та висновком вартості придатних залишків від 21.03.2023 року № 22141/1, що підтверджується платіжною інструкцією № 5708 від 30 березня 2023 року.

Так, згідно звіту про оцінку вартості (розмірі) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.03.2023 року № 22141, складений оцінювачем ОСОБА_6 , вартість транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 до настання ДТП складає 286 181,72 грн.; вартість відновлювального ремонту 328 200,25 грн.

Згідно висновку висновком вартості придатних залишків від 21.03.2023 року № 22141/1, складеного оцінювачем ОСОБА_6 , вартість транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 у пошкодженому стані складає 186 390,70 грн.

Згідно до приписів п. 30.2 ст. 30 Закону України № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач у відзиві посилається на те, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до настання ДТП, а тому транспортний засіб вважається фізично знищеним і вартість матеріального збитку дорівнює вартості ринкової вартості транспортного засобу до ДТП та складає 286 181,72 грн.

У зв`язку з чим відповідачем, визначено та сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 99 791,02 грн. (286 181,72 грн. (вартість ТЗ до ДТП) 186 390,70 грн. (вартість ТЗ до ДТП).

Позивач, не погодившись із сплаченою сумою страхового відшкодування, звернулася зі скаргою до НБУ щодо недоплати страхового відшкодування.

Встановлено, що листом НБУ від 04 травня 2023 року позивачу ОСОБА_1 було повідомлено, що розмір заподіяної шкоди виплачено на підставі звітів оцінювача ОСОБА_6 № 22141 від 21 березня 2023 року та № 22141/1 від 21 березня 2022 року. При цьому, позивач зауважує, що НБУ копії вказаних звітів не направив.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона не була ознайомлена зі звітами оцінювача ОСОБА_6 № 22141 від 21 березня 2023 року та № 22141/1 від 21 березня 2022 року, а тому не змогла висловити своїх зауважень та заперечень до них.

Судом встановлено, що не погодившись з визначеною відповідачем ТДВ «СК «Мотор-Гарант» страховою сумою, позивач ОСОБА_1 звернулася до судового експерта Дроздова Ю.В. з заявою про проведення товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного належному їй транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 .

Так, згідно Висновку експерта № 0401/23 від 04 січня 2023 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин пошкодженого транспортного засобу, належного позивачу складає 169 677,79 грн.

Витрати, які поніс позивач за проведення даної експертизи склали 2 120,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг № 0.0..1 (код квитанції 9293-3588-3494-5211) від 12 січня 2023 року.

Таким чином, розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 60 208,98 грн. (160 000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика) 99 791,02 грн. (сплачена сума страхового відшкодування))

Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд керується наступними нормами права.

Частиною 3 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Приписами ч. 1 ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Пунктом 2.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі статтею 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Приписами ст. 9 Закону № 1961-IV визначено, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону № 1961-IV страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами.

Згідно зі ст. 22.1 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку, страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Як зазначалося вище, згідно звіту про оцінку вартості (розмірі) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.03.2023 року № 22141, складений оцінювачем ОСОБА_6 , вартість транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 до настання ДТП складає 286 181,72 грн.; вартість відновлювального ремонту 328 200,25 грн.

Згідно висновку вартості придатних залишків від 21.03.2023 року № 22141/1, складеного оцінювачем ОСОБА_6 , вартість транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 у пошкодженому стані складає 186 390,70 грн.

Судом встановлено, про що не заперечується сторонами, що відповідачем ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 99 791,02 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 5708 від 30 березня 2023 року.

Приписами п. 2 ст. 30 Закону № 1961-IV визначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що розмір недоплаченого відповідачем ТДВ «СК «Мотор-Гарант» страхового відшкодування повинен становити 60 208,98 грн. (160 000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика) 99 791,02 грн. (сплачена сума страхового відшкодування).

При цьому, суд вважає слушними доводи позивача та його представника з приводу визнання неналежними та недопустимими доказами звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.03.2023 року № 22141 та висновку вартості придатних залишків від 21.03.2023 року № 22141/1, проведених оцінювачем ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Судом встановлено, що оцінювач ОСОБА_6 не здійснював огляд пошкодженого транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.03.2023 року № 22141 та висновок вартості придатних залишків від 21.03.2023 року № 22141/1, складені останнім в порушення вимог п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Так, згідно п. 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно п. 1.3. Методики вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Відповідно до п. 5.5. Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Пунктом 8.1. Методики визначено, що для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Згідно п. 8.5. Методики калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

У відповідності до п. 4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством.

Наведені вище норми Методики вказують на те, що результати огляду ТЗ оформлюються оцінювачем (експертом) відповідним документом: звітом про оцінку майна (якщо він складається оцінювачем), експертним дослідженням або висновком експерта (якщо складається судовим експертом).

Згідно п. 5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Отже, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом, а не оцінювачем (як зроблено відповідачем ДТВ «СК «Мотор-Гарант»), який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), крім цього.

Враховуючи наведене, суд вважає, що звіти оцінювача ОСОБА_6 № 22141 від 21 березня 2023 року та № 22141/1 від 21 березня 2022 року є неналежними доказами розрахунку матеріальної шкоди, оскільки оцінювач ОСОБА_6 не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а тому вказані звіти складено з порушенням п. 1.3,5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду Україніни від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц, від 16 травня 2019 року у справі № 202/7844/16, від 04 вересня 2019 року у справі № 703/4445/15, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17 та від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18.

Разом з тим, суд зауважує, що оцінювач ОСОБА_6 не попереджався до кримінальної відповідальності.

Так, приписами статей 102 і 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. У висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Дана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Відповідно до п. 4.14. «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 із подальшими змінами та доповненнями, у вступній частині висновку експерта зазначається попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 КК України.

За наведених вище обставин, суд вважає неналежними та недопустимими доказами звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.03.2023 року № 22141 та висновку вартості придатних залишків від 21.03.2023 року № 22141/1, оскільки останні складені з порушенням вимог ст. 102, ст. 106 ЦПК України.

В свою чергу, висновок експерта Дроздова Ю.В. від 04 січня 2023 року № 0401/23, складений на замовлення позивача ОСОБА_1 , суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки складений у відповідності до приписів ст. ст.102, 106 ЦПК України, експерт Дроздов Ю.В. попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Посилання представника відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» у відзиві на його незгоду із висновком експерта ОСОБА_7 судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують висновків суду, зокрема останній жодних дій не вчинив на його спростування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь позивача ОСОБА_1 суми недоплаченого страхового відшкодування в межах страхового ліміту в розмірі 60 208,98 грн.

Крім того, як встановлено вище позивач ОСОБА_1 понесла витрати на проведення товарознавчої експертизи № 0401/23 від 04 січня 2023 року в сумі 2 120,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг № 0.0..1 (код квитанції 9293-3588-3494-5211) від 12 січня 2023 року.

Так, зі змісту п. 34.4 ст. 34 Закону № 1961-IV вбачається, що замовляти проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу дозволяється як потерпілому, так і страховику. Обов`язок страховика, передбачений п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-IV, спрямований лише на звільнення потерпілого від додаткових витрат, про що свідчить п. 34.3 ст. 34 Закону № 1961-IV.

Таким чином, приписами п. 34.4 ст. 34 Закону № 1961-IV передбачено право потерпілої особи на визначення розміру шкоди.

Відповідно ч.ч. 1, 6 ст. 106 ЦПК України учасник має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Враховуючи наведе, суд дійшов висновку, що з відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати за проведення товарознавчої експертизи № 0401/23 від 04 січня 2023 року в сумі 2 102,00 грн.

Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених висновків суду.

При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладено та керуючись, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274, 276, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 60 208,98 грн. (шістдесят тисяч двісті вісім грн. 98 коп.).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1 211,20 грн., витрат на проведення експертизи в розмірі 2 120,00 грн., а всього 3 331,20 грн. (три тисячі триста тридцять одна грн. 20 коп.).

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант», , місцезнаходження за адресою: 69068, м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, буд. 3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду проголошено 18 лютого 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький