Справа №487/2487/24
Провадження №2/487/208/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Беспалько А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнути з нього на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.02.2017 у справі №488/4395/16-ц з частки на 1/6 частку всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.08.2022 та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, починаючи з 01.08.2022 по день ухвалення рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що з нього на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.02.2017 у справі №488/4395/16-ц з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 30.03.2017 заборгованість по аліментам становить 197054,15 грн. Починаючи з серпня 2022 року його матеріальний стан суттєво змінився, оскільки він втратив роботу, не працює, у зв`язку з чим він не може сплачувати аліменти в визначеному судом розмірі. Крім того, він проживає разом та здійснює догляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом 2 групи та недієздатною в наслідок психічного захворювання, у зв`язку з чим перебуває на обліку в ДПтСЗН УСВіУ Корабельного району, отримує виплати у розмірі 2589 грн., будь-яких інших доходів він немає.

Ухвалою від 05.04.2024 відкрите провадження у справі в порядку загального провадження, призначене підготовче судове засідання.

05.06.2024 представник відповідача адвокат Гриненко І.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що обставини на які посилається позивач є безпідставними та не доводять про об`єктивну, беззаперечну неможливість позивача сплачувати аліменти. Доводи, що позивач втратив роботу спростовуються довідкою Миколаївського обласного центру зайнятості від 19.01.2024, також позивач працює неофіційно, отримує дохід, що дає можливість наймати адвоката по цивільним та кримінальним справам. Отримання позивачем статусу опікуна не доводять погіршення його стану здоров`я, свідчать про отримання позивачем додаткових коштів у вигляді соціальної допомоги. Починаючи з 2016 року по червень 2024 року позивач не сплачує аліменти на утримання хворої доньки, проте посилання позивача про неможливість працювати є не правдивими та надуманими. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей та позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки, вважає, що загальні умови стягнення аліментів у розмірі частки не змінилися та такий розмір аліментів є не обтяжливим розміром.

25.06.2024 представник позивача адвокат Качан Р.Ю. подав до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, починаючи з 01.08.2022 по день ухвалення рішення посилаючись на те, що згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця станом на 27.05.2024, заборгованість по квітень 2024 року становить 120467,65 грн., а за період з серпня 2022 про квітень 2024 року заборгованість становить 57110 грн.

16.09.2024 представник відповідача адвокат Гриненко І.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що сімейний та матеріальний стан позивач ні ухвалення рішення про стягнення аліментів, ні після не змінювався. Отримання позивачем статусу опікуна не доводять погіршення його стану здоров`я, свідчать про отримання позивачем додаткових коштів у вигляді соціальної допомоги. Починаючи з 2016 року по червень 2024 року позивач не сплачує аліменти на утримання хворої доньки, проте позивача про неможливість працювати є не правдивими та надуманими. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей та позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки, вважає, що загальні умови стягнення аліментів у розмірі частки не змінилися та є не обтяжливим розміром. 25.09.2024 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

16.10.2024 представник відповідача адвокат Гриненко І.І. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив в задоволенні позову відмовити.

19.11.2024 представник позивача адвокат Качан Р.Ю. подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутністю, просив про задоволення позову.

24.01.2025 відповідач подала до суду заяву, просила розглянути справу за її відсутністю, в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

У частині першій ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Судом установлено, що позивач та відповідачка є батьками спільної дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.02.2017 у справі №488/4395/16-ц з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2016 і до повноліття дитини.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментам з 01.08.2022, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він проживає та здійснює догляд за ОСОБА_4 , 1945 року народження яка є інвалідом 2 групи з психічним розладом та є недієздатною, крім того, змінився його матеріальний стан, оскільки з серпня 2022 року він не працює та немає доходів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №303/369/20 зауважив, що під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Посилання позивача про зміну його сімейного стану, у зв`язку з тим, що він проживає та здійснює догляд за ОСОБА_4 , 1945 року народження, яка є інвалідом 2 групи з психічним розладом та є недієздатною, не свідчить про зміну його сімейного стану, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 фактично знаходиться на утриманні позивача суду не надано, враховуючи, що остання будучи інвалідом отримує пенсію. При цьому, судом враховується, що відповідно до довідки про отримання допомоги Управління соціальних виплат та компенсацій Корабельного району Департаменту праці та соціального захисту населення від 06.11.2023 за №1640/09.02.01-17, ОСОБА_1 з 01.09.2023 по 29.02.2024 призначено допомогу на догляд особі, яка проживає разом з інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір якої у квітні 2023 року становив 5058 грн., а в період з травня 2023 року по вересень 2023 року по 2589 грн. щомісячно, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 19.01.2024.

Крім того, суду позивачем не надано жодних доказів на підтвердження дійсного розміру його доходів, оскільки те, що позивач з серпня 2022 року не працює не підтверджує неможливості отримання ним інших доходів та працевлаштування на роботу, оскільки позивач є особою працездатного віку, а також доказів наявності або відсутності в нього рухомого та нерухомого майна, банківських рахунків, тощо. Судом також враховується, що згідно наданої інформації Вітовського управління Миколаївської філії Миколаївського обласного центру зайнятості за №02-11/07 від 19.01.2024, ОСОБА_1 на обліку як безробітний в будь-яких центрах зайнятості України станом на 19.01.2024 не перебуває.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану та зміна сімейного стану.Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.01.2017 розмір аліментів, що стягується з позивача, відповідає вимогам сімейного законодавства, враховуючи, що позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів, без доведення погіршення його майнового становища та зміни сімейного стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та суперечитиме її інтересам.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.01.2017 то в задоволенні його позовних вимог в цей часті слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 01.08.2022.

Згідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Корабельного відділу ДВСЧ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.04.2023 за №16230/20.13-37/4, заборгованість ОСОБА_1 по виконавчому листу №488/4395/16-ц, виданого на виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.01.20217, за період з листопада 2016 року по березень 2023 року станом на 30.03.2023 становить 197054,15 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Корабельного відділу ДВСЧ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.04.2023 за №16230/20.13-37/4, заборгованість ОСОБА_1 по виконавчому листу №488/4395/16-ц, виданого на виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.01.20217, за період з листопада 2016 року по квітень 2024 року станом на 27.05.2024 становить 120467,65 грн.

Розмір заборгованості позивачем не оспорюється.

Судом встановлено, що після постановлення рішення Корабельним районним судом м. Миколаєва від 23.01.2017, у позивача одразу виникла заборгованість по сплаті аліментам, яка наявна до теперішнього часу, хоча позивач посилається на те, що він не працює з 01.08.2022, тому мав можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Отже позивач тривалий час свідомо не сплачував аліменти, або сплачував у розмірі меншому, ніж визначено судовим рішенням. Крім того, позивачем не надано доказів, що на його утриманні перебувають будь-які інші особи та що він страждає на тяжку хворобу, на яку захворів після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів та він має застереження щодо працевлаштування.

Отже, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається, оскільки позивач, працездатний, заборгованість по аліментам має тривалий характер, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах з 01.08.2022, які стягнуті з нього за рішенням суду, а зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із несплатою позивачем судового збору при пред`явленні позову, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.12, 76,81,89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на корить держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя С.М. Афоніна