Справа № 444/2461/24
Провадження № 2-о/444/17/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

05 лютого 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Тернинко С.М.,

представника заінтересованої особи Баліцького О.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк Україна. Мав паспорт громадянина України - серія НОМЕР_1 , виданий Центральним Міським РВ Макіївського ГУМВС України у Донецькій області 26.08.2008 року. Місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 . Його ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

22.07.1989 року він одружився з ОСОБА_2 , 1962 року народження, уродженка м. Макіївка Донецької області, про що Київським відділом РАЦС м. Донецька видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу. У 1999 році вони розлучилися.

З 25.09.2008 року він є клієнтом AT КБ «Приватбанк».

07.04.2022 року він переїхав до Львівської області, с. Великий Дорошів та взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

24.05.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 йому було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

У 2019 році він втратив паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , який був виданий йому Центральним Міським РВ Макіївського ГУМВС України у Донецькій області 26.08.2008 року.

Для отримання нового паспорту він звернувся до Жовківського відділу ГУ ДМС України у Львівської області з відповідною заявою. Однак, листом від 01.05.2024 року підрозділ ДМС відмовив йому у видачі паспорта громадянина України у зв`язку з неможливістю ідентифікувати його особу та роз`яснив про наявність у нього права звернутися до суду за рішенням про встановлення його особи.

Заявник зазначає, що у разі не встановлення особи, зокрема, органами Державної міграційної служби України шляхом її ідентифікації та шляхом проведення процедури встановлення особи відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», то особа може бути встановлена за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановлення юридичного факту, а саме: встановлення його особи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідне для подальшого звернення до Державної міграційної служби України з метою отримання нового паспорту громадянина України.

У будь-який інший спосіб встановити вищезазначений юридичний факт, окрім, як у судовому порядку, з урахуванням зазначених вище обставин, неможливо.

Заявник стверджує, що встановити його особу можливо із доданих документів: копії паспорту громадянина України НОМЕР_1 , довідки AT КБ «Приватбанк» від 14.03.2024 року, тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, виданого 24.05.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , та показів свідка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає у АДРЕСА_4 , та яка є племінницею його колишньої дружини.

У зв`язку з наведеним, заявник просить подану ним заяву задовольнити.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 24.06.2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (арк. спр.24).

31.07.2024 року заінтересованою особою Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області подано письмове пояснення, в якому зазначено, що заявник 10.04.2024 року звертався до Жовківського відділу ГУ ДМС у Львівській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою. На підставі поданої заяви Жовківським відділом ГУ ДМС у Львівській області було здійснено перевірку та ідентифікацію особи за наслідком якої було повідомлено заявника про неможливість ідентифікувати та встановити його особу. Водночас, під час перевірки було встановлено, що заявник у 2029 році вже звертався до Дніпровського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо оформлення паспорта громадянина України та отримав відмову від оформлення та видачі паспорта громадянина України від 12.10.2029 року у зв`язку із неможливістю встановити особу за результатами проведення процедури встановлення особи. Звертає увагу, що протягом тривалого часу, а саме з 2019 по 2024 роки заявник з невідомих причин не звертався до суду про встановлення особи за рішенням суду для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Також належить врахувати судову практику Верховного Суду при застосуванні норм матеріального права з приводу аналогічних судових справ. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду з приводу заявлених аналогічних позовних вимог у своїй постанові від 28.06.2023 року у справі №296/3751/22 вказує: Згідно із вимогами вищевказаного законодавства України вбачається, що у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Згідно із вищевказаними нормативними актами, основними документами, які дозволяють особі звернутись до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи). Натомість в цій судовій справі заявник не долучає в суд своє свідоцтво про народження, не надає докази звернення до органів державної реєстрації актів цивільного стану про надання йому свідоцтва про народження та не повідомляє про причини неможливості одержання або відновлення даного документа. У зв`язку з наведеним, просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 надав суду пояснення про те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Донецьк та проживав тривалий час в м. Донецьк, де ходив у школу №5 та отримав диплом. Потім він навчався в училищі три роки в м. Донецьку слюсарем по ремонту будівельних машин та обладнання. Весь цей час він проживав в м. Донецьку. Потім до служби в армії він працював на заводі в м. Донецьку. З армії він повернувся в 1984 році, служив у Мурманську. Повернувшись з армії він працював водієм, попав в ДТП, після чого лікувався тривалий час. В м. Київ він переїхав в 2008-2010 роках, де працював на роботі. Він працював без трудової книжки і паспорта з умовою, що він виготовить такий паспорт. Він працював в охоронній фірмі «ГАРД». Після того як розпочалася війна він поїхав з м. Києва, у всьому допомогу надавали волонтери. Спочатку їх розмістили в школі, а потім йому надали можливість проживати в смт. Куликів у старенькій хатині, де він і проживає на даний час, має статус внутрішньо переміщеної особи і працює близько трьох років в ОСОБА_15 та в ОСОБА_4 . Також зазначив, що його мама була києвлянкою, а батько був татарин. Крім цього, розповів, що в нього дійсно був брат, який народився разом з ним в один день, але брат помер. Його колишня дружина та донька проживають в росії. Також зазначив, що він був закордоном, зокрема в Іспанії, звідки був депортований. Заявник зазначає, що на даний час має проблеми із здоров`ям, працює та продовжує проживати в смт. Куликів, Львівського району Львівської області. Просить його заяву задовольнити.

Представник заявника - адвокат Тернинко С.М. під час судового розгляду справи вимоги заяви підтримала та просила суд таку заяву задовольнити. Зазначила, що заявник проживає вже близько п`яти років без паспорта. Ствердила, що заявником надано всі можливі документи на підтвердження його особи, зокрема, копія паспорта громадянина України, довідки з АТ «ПриватБанк» та з «Ощадбанк» про наявність відкритих рахунків на ім`я ОСОБА_1 , довідка про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного видане на ім`я ОСОБА_1 , інформація з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, копія свідоцтва про народження.

Представник заінтересованої особи - ОСОБА_5 під час розгляду справи заперечив щодо задоволення заяви ОСОБА_1 , підтримав подані заінтересованою особою письмові пояснення. Зазначив, що в 2019 році заявник загубив паспорт і звертався за видачою паспорту у м. Києві, однак, йому було відмовлено, і лише після спливу чотирьох років заявник звернувся до територіального підрозділу ДМС у м. Жовква. Просить в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Представник заінтересованої особи - ОСОБА_6 під час розгляду справи заперечила щодо задоволення заяви ОСОБА_1 та пояснила, що 27.03.2024 року до них звернувся заявник та в процесі розгляду його заяви з`ясувалося, що він дійсно звертався за видачою паспорта в м. Києві. Державною міграційною службою було здійснено ряд перевірок. Заявник надав їм також довідку, що він є внутрішньо переміщеною особою. Однак, доказів, які б могли підтвердити особу громадянина ОСОБА_1 не було знайдено. Так, представник звертає увагу на те, що в базі даних є зареєстровано прізвище ОСОБА_7 через «и», а заявник звернувся для встановлення прізвища « ОСОБА_7 ». Крім того, свідки, які можуть підтвердити особу заявника відсутні. На доданих до суду копіях довідок та документів відрізняється підпис заявника та фото заявника, із яких не можливо встановити, що це саме громадянин ОСОБА_1 . Просить в задоволенні заяви відмовити.

В судовому засіданні 05 грудня 2024 року допитано свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_4 . Свідок пояснила, що вона є племінницею колишньої дружини заявника, а заявник є батьком її троюрідної сестри. Свідок зазначила, що вона упізнала ОСОБА_8 , хоча і бачилася з ним приблизно років п`ятнадцять тому. Він з часом трохи змінився. Раніше вона проживала в м. Макіївці і часто була в гостях у ОСОБА_8 . Свідок зазначила, що дочка та дружина ОСОБА_8 в 2014 році поїхали проживати в росію, а ОСОБА_9 з ними не поїхав. На даний час його дочка і дружина проживають в росії. Із донькою ОСОБА_8 вона спілкується. Також свідок розповіла, що їй відомо про те, що батьки ОСОБА_8 померли. Коли вона проживала в м. Макіївці та приходила в гості до ОСОБА_8 , однак його братів чи сестер вона не бачила.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7)народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18), зазначено, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м. Донецьк, Україна, звернувся із заявою до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення його особи та видачі паспорта громадянина України, однак, Жовківським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області йому було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку із неможливістю ідентифікувати особу.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту заявником до суду подано наступні докази:

- копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився місто Донецьк, який виданий Центрально-Міським РВ Макіївського ГУМВС України у Донецькій області 26.08.2008 року (арк. спр. 3);

- копію довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» від 14.03.2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , Паспорт НОМЕР_1 , виданий Центрально-Міським РВ Макіївського МУГУМ 26.08.2008, адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» з 25.09.2008р. (арк. спр. 4);

- копію довідки Державного ощадного банку України від 14.03.2024 року, яка видана ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Центрально-Міським РВ Макіївського МУГУМВС України в Донецькій області 26.08.2008 року, ід.код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про те, що він має рахунок № НОМЕР_3 відкритий 12.03.2016 року у ТВБВ №039 ОПЧ м. Київ вул. Кибальчича Миколи, 11-Б АТ «Ощадбанк». Рахунок НОМЕР_4 відкритий 11.01.2016 року у ТВБВ №645 м. Київ вул. Червоногвардійська, 1-В, який був закритий 25.11.2019 року (арк. спр. 5);

- копію довідки від 07 квітня 2022 року №1319- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , м. Донецьк, фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 (арк. спр. 6, 68);

- копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 , яке видане ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 (арк. спр. 7-8);

- Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, який сформовано 21 травня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрував шлюб 22 липня 1989 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 29.10.1999 року номер актового запису 70 шлюб розірвано (арк. спр. 9-10);

- лист Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 05.04.2019 року адресований ОСОБА_1 , в якому зазначено, що його заява до поліції з приводу втрати документів зареєстрована та розглянута. За результатами проведеної перевірки, фактичних даних, які б свідчили про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, не встановлено. Для відновлення втраченого документу рекомендовано звернутися за місцем його попередньої видачі (арк. спр. 11);

- довідку від 24.04.2019 року видану Ст. ДОП відділу поліції №1 Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом поліції Гавриловським Д.І., в якій зазначено, що 05.04.2019 року до Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві надійшла заява з приводу втрати документів ОСОБА_1 . Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , пояснив, що 23.03.2019 року, за місцем проживання виявив відсутність паспорта громадянина України виданого на власне ім`я. Документ втратив з власної необережності, до поліції звернувся з метою інформування та за допомогою у відновленні втраченого документу. Встановити документи, які втратив ОСОБА_1 не виявилось можливим. Під час проведення перевірки в даній події не встановлено фактичних даних, які свідчать про наявність в даній події ознак кримінального та адміністративного правопорушення, а також не встановлено приводів та підстав для внесення даної події до ЄРДР (арк. спр. 12);

- Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, який сформовано 19.09.2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю є ОСОБА_11 , 1934 року народження, батьком - ОСОБА_12 , 1936 року народження (арк. спр. 66-67);

- копію свідоцтва про народження, яке видано повторно, серія НОМЕР_6 згідно з яким ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьк, Донецька область, про що 04 травня 1963 року складений відповідний актовий запис №1031, батько - ОСОБА_13 , мати - ОСОБА_14 (арк. спр. 78 зворот).

З матеріалів справи встановлено, що Жовківський відділ ГУ ДМС України у Львівській області 10.04.2024 року звернувся із листом до Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області та просив підтвердити/спростувати факт видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року та підтвердити тотожність особи (арк. спр. 86).

На зазначений вище запит Жовківському відділу ГУ ДМС України у Львівській області надано відповідь про те, що провести перевірку щодо законності видачі паспорта громадянина України, реєстрації місця проживання, належності до громадянства України, надати заяву про видачу паспорта громадянина України не надається можливим, у зв`язку з відсутністю відповідних обліків (в тому числі архівних). Архівні обліки та картотеки залишились на території Донецької області, що визнана тимчасово окупованою територією відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях України» від 15.04.2014 року №1207-VІІ. Також зазначено, що бланк паспорта НОМЕР_1 розподілявся в Центрально-Міський РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області (арк. спр. 87).

Також представником заінтересованої особи суду надано копію Автобіографії ОСОБА_1 (арк. спр. 94), копію заяви-анкети №3722916 від 16.08.2019 року для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 (арк. спр. 95) та копію заяви-анкети №10408813 від 10.04.2024 року для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 (арк. спр. 96), в яких зазначено, що останній дає згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук відповідно до Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №669.

Крім того, представником заінтересованої особи надано копію посвідчення про взяття на облік Філії центру обліку бездомних осіб про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку як особа, яка не має постійного місця проживання і місце перебування якої може бути зареєстровано за юридичною адресою: АДРЕСА_8 , посвідчення видано 30.07.2019 року, продовжено до 30.03.2022 року (арк. спр. 97).

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України».

Згідно із підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302).

В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У випадках коли за результатами перевірок особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez deRada Cavanilles проти Іспанії» № 2809095).

Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.

Згідно із вимогами вищевказаного законодавства України, у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

В пункті 100 Порядку № 302 передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

З матеріалів справи встановлено, що Рішенням Дніпровського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 12 жовтня 2019 року відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 відповідно до підпункту 6 пункту 100 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (арк. спр. 8).

Як зазначено у відповіді ОСОБА_1 , яка надана Жовківським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області 01.05.2024 року, у зв`язку із неможливістю ідентифікувати особу прийнято рішення про відмову в оформленні паспортного документа відповідно до п.100 п.п. 3 Порядку.

Обґрунтовуючи вимоги заяви заявник посилається на те, що Жовківським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у листі йому роз`яснено право звернутися до суду за рішенням про встановлення особи.

Відповідь Жовківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на звернення ОСОБА_1 фактично свідчить про відмову в задоволенні заяви, а відтак наявні підстави для встановлення факту, що має юридичне значення в судовому порядку.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення особи, заявник подав усі наявні у нього документи щодо його особи,

Встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Донецьк, Україна, громадянин України, заявнику необхідно для оформлення паспорта громадянина України, який він втратив.

Відсутність паспорта громадянина України та неможливість його оформлення позбавляє та обмежує заявника у здійсненні ним прав та обов`язків, можливості вирішення питання обрання місця проживання, працевлаштування, вільного пересування та інших прав.

Ураховуючи наведене вище, оцінивши всі зібрані в матеріалах справи докази в їх сукупності, які через відсутність паспорта по мірі своїх можливостей міг зібрати заявник та які надані представниками заінтересованої особи, суд дійшов висновку, що такі є належними доказами, які встановлюють особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Донецьк, Україна, громадянин України.

Доводи викладені представником заінтересованої особи в письмових поясненнях та наведені представниками заінтересованої особи в судовому засіданні щодо неможливості підтвердження особи заявника не спростовують підставність встановлення особи заявника в судовому порядку, оскільки звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник надав всі наявні в нього документи, в тому числі і копію свідоцтва про народження, на підтвердження встановлення його особи.

З огляду на зазначене вище, оцінивши зібрані в справі докази належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення вимог заявника.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-79, 81, 89, 259, 263, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Донецьк, Україна, громадянин України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 10.02.2025 року.

Суддя: Олещук М. М.