ЄУН № 201/7974/22
Провадження № 2/201/387/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Покопцевої Д.О, розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування рішення в частині та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2022р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди (а.с.№1).

Ухвалою суду (постановленою під головуванням судді Батманової В.В.) від 24.10.2022р., яка була скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.02.2023р., позовна заява була передана за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.№ 5, 32-35).

Ухвалою суду (постановленою суддею Батмановою В.В.) від 13.02.2023р. позовна заява була залишена без руху та позивачу запропоновано усунути недоліки (а.с.№39-40).

27.02.2023р. позивачем подана уточнена позовна заява, в якій він просив визнати дії щодо прийняття п.1.2 рішення міської ради від 24.11.2021р. № 508/12 незаконними, скасувати п.1.2 рішення міської ради від 24.11.2021р. №508/12, визнати незаконною відповідь від 23.08.2022р. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000грн. (а.с.№ 43-44).

Ухвалою суду від 19.04.2023р., залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.07.2023р., провадження у цивільній справі було закрито (а.с.№79, 101-103).

Постановою Верховного Суду від 17.04.2024р. ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2023р. та постанова Дніпровського апеляційного суду від 18.07.2023р. скасовані та справа направлена до суду першої інстанції для продовження її розгляду (а.с.№ 171-175).

Після заявленого суддею Антонюком О.А. 28.05.2024р. самовідводу, цього ж дня справа передана була в провадження судді Покопцевої Д.О., яка своєю ухвалою від 03.06.2024р. залишила без руху позовну заяву та надала позивачу строк для усунення недоліків (а.с.№ 198).

25.06.2024р. позивачем подана уточнена позовна заява (а.с.№ 206-207).

Ухвалою суду від 01.07.2024р. відкрито провадження у справі та розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін (а.с.№208).

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнень від 25.06.2024р. позивач посилався на те, що 17.02.2021р. він звернувся до Дніпровської міської ради із клопотаннями №36/1043 та №36/1044 про видачу дозволу на розробку проєкту землеустрою. Оскільки у встановлений строк клопотання не були розглянуті, 15.06.2021р. позивач подав заяву № 36/3667 про залишення без розгляду його звернень від 17.02.2021р. № 36/1043 та №36/1044. Натомість, 24.11.2021р. відповідачем було прийнято рішення «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпро (16 осіб) №508/12, яке позивач вважає незаконним, через те, що відповідач проігнорував його заяву від 15.06.2021р. Окрім того, діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні прав позивача, передбачених ст.ст. 28, 68 Конституції України необхідності звернення за юридичною консультацією, складати документи до суду, в тому числі, позовну заяву, усе це змінило сформований спосіб життя, значно посилило моральні і душевні страждання, і переживання і завдало додаткової моральної шкоди. Посилаючись на порушення відповідачем особистого немайнового права, позивач просив п.1.2 рішення міськради № 508/12 від 24.11.2021р. «Про відмову в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою» щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб) щодо клопотань ОСОБА_1 за вх. № 36/1043, №36/1044 від 17.02.2021р. про відведення земельних ділянок за фактичним розміщенням гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 у кооперативі з будівництва та експлуатації колективних гаражів «Кипарисний», скасувати та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000грн.

03.09.2024р. до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача Михайлюк Т.О., яка діє в порядку самопредставництва (а.с.№ 213) просила поновити строк на його подачу, оскільки він пропущений з поважних причин та відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування, представник посилалася на те, що 17.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської міської ради із клопотаннями вх.№№36/1043, 36/1044 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 по провулку Кіпарисному в гаражному кооперативі «Кипарисний». За наслідками розгляду клопотань позивача та на підставі доданих до них документів, відповідно до вимог чинного законодавства було підготовлено проєкт рішення міської ради «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб), який 11.05.2021 року було оприлюднено на офіційному Інтернет-порталі Дніпровської міської ради та її виконавчого комітету у відповідності до процедури, встановленої Регламентом Дніпровської міської ради VIII скликання. 24.11.2021р. Дніпровською міською радою, за результатами звернень ОСОБА_1 від 17.02.2021 року вх. №№ 36/1043, 36/1044 та на підставі доданих до клопотань документів, відповідно до вимог чинного законодавства, було прийнято рішення №508/12 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)». Пунктом 1.2 Рішення ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню гаражів №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації колективних гаражів «Кипарисний» по АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єктів (гаражів) на зазначеній території вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Також, представник відповідача посилалася нате, що оскаржуване рішення міської за своєю природою є актом індивідуальної дії та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав позивача. Посилаючись на те, що відповідач своїми діями жодним чином не порушив права та інтереси позивача, а пункт 1.2 рішення Дніпровської міської ради № 508/12 від 24.11.2021р. «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» є таким, що відповідає нормам діючого законодавства України.

Окрім того, представник відповідача посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2023р. № 201/7637/22 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути його заяву від 15.06.2021р. № 36/3667, а в задоволенні решти позовних вимог, в тому числі у відшкодуванні моральної шкоди було відмовлено. Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вимоги щодо скасування п. 1.2 рішення Дніпровської міської ради від 24.12.2021 року № 508/12 залишені без розгляду. Представник відповідача також вважав, що вимоги про відшкодування моральної шкоди в даній цивільній справі є тотожними відносно позовних вимог, заявлених у цивільній справи № 201/7637/22, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю (а.с.№213-228).

10.09.2024р. позивачем подана відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування зазначив, що відшкодування моральної шкоди в даній справі пов`язано з порушенням його особистого немайнового права, шляхом прийняття п.1.2. рішення від 24.11.2021р. Також позивач зазначив, що справи з аналогічним позовом в провадженні суду не існує та відповідач вводить суд в оману, посилаючись на рішення у цивільній справі № 201//7637/22 (а.с. № 239).

Заперечень від відповідача у встановлений судом строк не надходило.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, відповідно до ст.11 ЦПК України, та дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Судом встановлено, що 17.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської міської ради із клопотаннями вх.№№36/1043, 36/1044 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 по провулку Кіпарисному в гаражному кооперативі «Кипарисний» (дана обставина визнана сторонами, а тому в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню).

15.06.2021р. позивачем була подана заява вх.№36/3667 про залишення без розгляду його клопотань від 17.02.2021р. та притягнення до відповідальності осіб, винних за порушення строків розгляду його клопотань (а.с.№43).

24.11.2021р. Дніпровською міською радою, за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 від 17.02.2021 року вх. №№ 36/1043, 36/1044, було прийнято рішення №508/12 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)», пунктом 1.2 якого позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню гаражів №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації колективних гаражів «Кипарисний» по пров. Кіпарисному (Соборний район), у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єктів (гаражів) на зазначеній території вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (а.с.№53-54).

Відповідно до положень ст. 122 Земельного кодексу України (далі ЗК України), в редакції, чинній на момент прийняття рішення від 24.11.2021р., визначено повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проєктом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, і якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції Закону на 24.11.2021р.) виключно на пленарних засіданнях ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про місцевого самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою мало бути вирішені у місячний строк виключно на пленарному засіданні ради, шляхом прийняття одного з двох рішень, або мотивованого рішення про відмову в наданні дозволу, з визначених ч. 3 ст.123 ЗК України підстав, або про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який є вичерпними та не передбачає підміну за собою іншої підстави ніж визначена чинним законодавством.

Дана позиція суду узгоджується із висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 27.02.2018р. у справі № 545/808/17, від 02.07.2020р. у справі № 825/2228/18 щодо вичерпного переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначеного ст. 118 ЗК України.

З наданих сторонами доказів вбачається, що рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб) № 508/12 постановлено з порушенням місячного строк та не містить мотивів такої відмови.

Так, в оскаржуваному рішення та зокрема в п.1.2, не зазначено в чому саме полягає невідповідність місця розташування гаражів на зазначеній території, не вказаний Закон та нормативно-правові акти, яким не відповідає місце розташування земельної ділянки, на яку ОСОБА_1 просив надати дозвіл на розробку проєкту землеустрою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви в частині скасування п.1.2 рішення міськради № 508/12 від 24.11.2021р. «Про відмову в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою» щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб) щодо клопотань ОСОБА_1 за вх. № 36/1043, №36/1044 від 17.02.2021р. про відведення земельних ділянок за фактичним розміщенням гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 у кооперативі з будівництва та експлуатації колективних гаражів «Кипарисний» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відносно посилань представника відповідача на положення ст. 41 ЗК України щодо передачі земельної ділянки саме гаражно-будівельним кооперативам, а не окремим громадянам, суд оцінює його критично, з огляду на те, що доказів передачі земельної ділянки у власність або оренду саме гаражно-будівельному кооперативу суду не надано та в оскаржуваному рішенні від 24.11.2021р. не міститься посилання на цю норму Закону, як на підставу відмови у наданні дозволу.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то в їх задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтями 77-78, 80 ЦПК України визначено поняття належних, допустимих та достатніх доказів, а ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що внаслідок рішення відповідача від 24.11.2021р. № 508/12 позивачу завдана моральна шкода.

Сам по собі факт скасування судом п. 1.2 рішення міської ради від 24.11.2021р. не є безумовною підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Подібні висновки містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 16.09.2020р. року в справі № 243/5118/19 (провадження № 61-213св20), від 12.04.2019р. в справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 29.11.2021р. в справі № 296/699/20 (провадження № 61-8042св21).

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Посилання представника відповідача щодо закриття провадження у справі у зв`язку з розглядом судом аналогічного спору про відшкодування моральної шкоди суд оцінює критично, з огляду на те, що відшкодування моральної шкоди в даній справі пов`язано з порушенням його особистого немайнового права, шляхом прийняття п.1.2. рішення від 24.11.2021р.

В той же час, в іншій справі, на яку посилається відповідач, як на підставу закриття провадження, № 201/7637/22, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2023р. було закрито провадження у справі в частині вимог про визнання незаконним та скасування п. 1.2 рішення Дніпровської міської ради від 24.11.2021 № 508/12, в подальшому ця ухвала скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.04.2024р. та позовна заява в цій частині залишена без розгляду ухвалою суду від 14.05.2024р.

Враховуючи, що рішенням суду від 06.11.2023р. вимоги в частині оскарження п. 1.2 рішення Дніпровської міської ради від 24.11.2021р. не розглядалися, то відсутні підстави стверджувати, що питання відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з неправомірністю ухвалення п. 1.2 вже було предметом спору між тими самими сторонами, з тих самих підстав.

Приймаючи до вищевикладене, суд приходиться до висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач при подачі позову мав пільги щодо сплати судового збору, встановлені ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та приймаючи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 992грн 40коп за ставкою судового збору на момент подання позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, ч. 1 ст.82, 131, 223, 259, 263-265, 272-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування рішення в частині та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати п.1.2 рішення міськради № 508/12 від 24.11.2021р. «Про відмову в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою» щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб) щодо клопотань ОСОБА_1 за вх. № 36/1043, №36/1044 від 17.02.2021р. про відведення земельних ділянок за фактичним розміщенням гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 у кооперативі з будівництва та експлуатації колективних гаражів «Кипарисний».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: Дніпровська міська рада, , місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, буд.75.

Суддя Д.О. Покопцева