Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 521/1763/24
Провадження № 2/506/38/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2025 року селище Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Смернової Д.Ю.

представника позивача Гервазюк О.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Окни цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 45000 грн,

В С Т А Н О В И В:

08.02.2024 року вказана позовна заява надійшла до Малиновського районного суду м.Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 21.02.2024 року справа передана для розгляду за підсудністю до Котовського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду м.Одеси від 08.04.2024 року справа передана для розгляду за підсудністю до Красноокнянського районного суду Одеської області.

20.06.2024 року справа надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області.

Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 08.07.2024 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 27.04.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_2 укладено Договір позики №2214584 в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором. За умовами вказаного договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 5000 грн; строк позики: до 13.05.2021 року (16 днів). Згідно з п.2.4.2 Договору позики, середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,99500% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Відповідно до п.2.4.3 договору позики, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Згідно з п.2.4.4 Договору позики, базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Згідно з п.2.5 договору позики, розмір процентів на прострочену позику фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Пунктами 3.1 та 3.2 Договору позики визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику. Згідно з п.3.1.3 Договору позики, у період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п.2.4.4. Згідно з п.3.2.1 Договору позики, проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п.2.5 Договору, за кожен день прострочення. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. В подальшому, на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди до договору позики, строк позики продовжився. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику грошові кошти, строк надання коштів за договором позики наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

13.10.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №13/10-2021, за умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики №2214584 від 27.04.2021 р, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 . В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором позики №2214584 від 27.04.2021 р, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 . Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним Договором позики.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором позики, у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що, на думку представника позивача, підлягає стягненню з відповідача станом на 09.01.2024 року складає 83585 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5000 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 78585 грн; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 45000 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5000 грн; заборгованість за відсотками - 40000 грн. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн.

Представником відповідача адвокатом Калініним С.К. до суду подано відзив на позов /а.с.84-98/, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. В обгрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20. Позивач не надав суду докази про отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу відповідача на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому, на думку представника відповідача, в матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору в електронному вигляді, що відповідає вищевказаним висновкам Верховного Суду. Крім того, на думку представника відповідача, позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також, що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу. Матеріали справи містять копію договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, і паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте, на думку представника відповідача, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Згідно постанови Верховного Суду від 29.01.2021 року у справі №922/51/20 учасник справи на обгрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією із форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якого оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Тобто, згідно вказаної позиції Верховного Суду, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом та суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналів електронних доказів. В даному випадку позивачем подано паперові копії електронних доказів. Оригінали електронних доказів суду надані не були.

Крім того, представник відповідача зазначив, що незважаючи на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та долученому позивачем договору позики, так як позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за межами строку кредитування, відтак, на думку представника відповідача, у задоволенні вимог позивача у частині нарахування відсотків слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Так, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 р (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 р (№202/4494/16-ц). Тому, на думку представника відповідача, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 16 днів, тобто протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитись на рівні фіксованої процентної ставки, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами, на переконання представника відповідача, складає 1592 грн (5000*1,99%*16). Разом з тим, позикодавцем проценти нараховувались після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку вказаному у постановах Великої Палати Верховного Суду. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 року у цивільній справі №444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, на думку представника відповідача, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики повинен становити 6592 грн, що складається з наступного: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1592 грн - заборгованість за відсотками за кредитом. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором позики, який було надано позивачем разом з заявою про усунення недоліків, відповідач внесла кошти за Договором позики у загальному розмірі 2189 грн. Таким чином, розмір заборгованості повинен становити 4403 грн (6592 грн - 2189 грн).

Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» (чинний на момент укладення договору), у 2021 році установлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 01 січня - 6000 грн, з 01 грудня - 6500 грн; у погодинному розмірі з 1 січня - 36,11 грн, з 01 грудня - 39,12 грн. Розмір кредиту, який, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем було отримано у розмірі 5000 грн не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати. Таким чином, на думку представника відповідача, нарахування відсотків за кредитним договором у розмірі 78585 грн (зі зменшенням - 40000 грн) при розмірі тіла кредиту 5000 грн не відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, розмір суми позики складає лише 5000 грн, тоді як нарахованих відсотків (в межах заявлених вимог) 78585 грн (зі зменшенням 40000 грн), що, на думку представника відповідача, є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення в договорі несправедливих умов. Ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є ,зокрема, умови договору про: 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Тому, на думку представника відповідача, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач, як споживач, тим самим порушує права споживача, а тому, вимога позивача про стягнення всієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст.ст.3, 509, 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. У рішенні від 10.11.2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг Конституційний Суд України зазначив, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013). На думку представника відповідача, посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання є релевантним.

Що стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то на підтвердження понесення вказаних витрат позивачем надано, зокрема, копію платіжної інструкції № від 10.01.2024 року. Разом з тим, цю саму платіжну інструкцію позивач надавав разом з іншими справами, що підтверджується рішеннями суду: від 04.04.2024 р у справі №474/144/24 Врадіївського районного суду, від 24.04.2024 року у справі №755/2053/24 Дніпровського районного суду м.Києва, від 09.04.2024 р №161/2277/24 Луцького міськрайонного суду, від 10.04.2024 р у справі №147/173/24 Тростянецького районного суду, від 24.04.2024 року у справі №577/699/24 Конотопського міськрайонного суду. Тому, враховуючи, що вказана платіжна інструкція містить суму сплачених коштів на правову допомогу в розмірі 51000 грн і позивачем долучалась вказана платіжна інструкція до вказаної справи і 5 інших справ, які вказані вище, і в усіх справах заявлялась сума витрат на правову допомогу - 13000 грн, то сума внесених коштів по платіжній інструкції повинна бути не меншою, ніж 78000 грн, оскільки у кожній справі позивач просить стягнути 13000 грн, однак позивач долучає вказану платіжну інструкцію до різних справ, чим вводить суд в оману та надає недостовірні докази на підтвердження сплати правової допомоги. Тому, представник відповідача вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правову допомогу в розмірі 13000 не є доведеною та не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. З урахуванням зазначеного, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення /а.с.152-159/, в яких представник позивача зазначила, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір і підстави стягнення яких визначаються сторонами у договорі. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Ідентифікація здійснювалась в ІТС, яка належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги за договором. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача були використані для укладення договору від його імені відповідачем не надані. СМС-повідомлення надходило на номер телефону, зазначений відповідачем у заявці на отримання кредиту. Доказів того, що вказаний номер не належить відповідачу, матеріали справи не містять. Підписанням договору позики відповідач також підтвердила, що вона вивчила та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у т.ч. на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною договору; вивчила та повністю погоджується з умовами цього договору позики (п.п.8.3.5, 8.3.6 договору позики). До позовної заяви були додані Договір з додатками, серед яких паспорт споживчого кредиту, який містить всі відомості щодо умов кредитування, в тому числі щодо порядку нарахування процентів, строку кредитування, реальної річної ставки тощо. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписала його одноразовим ідентифікатором, отриманим у СМС-повідомленні, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20). Укладений договір відповідачем не оспорювався ,а тому є чинним, оскільки відповідає формі, передбаченій ст.ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Крім того, у розрахунку заборгованості чітко вказано ,з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона нарахована. Незгода відповідача з розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсотками, відповідно до умов Договору. П.3.1 та 3.2 Договору позики визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику. Згідно з п.3.1.3 Договору позики, у період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п.2.4.4. Відповідно до п.3.2.1 Договору позики, проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п.2.5 Договору за кожен день прострочення. Відповідно до п.3.10 Договору, керуючись ст.1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього договору до дня повернення позики. На думку представника позивача, із зазначеного випливає, що пунктами 2.5, 3.1.3, 3.2.1 Договору позики передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30-денного (пільгового) строку користування позикою. При цьому, відповідач тривалий час виконувала умови договору, підписувала додаткові угоди, якими продовжувала строк позики, що, на думку представника позивача, вказує на визнання умов договору та намір настання реальних правових наслідків укладеним правочином. Тому нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Посилання відповідача на вимоги ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» не можуть бути застосовані в даній справі, оскільки вказані норми застосовуються щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу, пені), а не відсотків за користування кредитом. У даній справі заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку або інші штрафні санкції за невиконання умов договору. Враховуючи, що відсотки не є пенею, то, на думку представника позивача, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Крім того, Верховний Суд України на засіданні судової палати 2 грудня 2015 року при розгляді справи №6-1341цс15 сформулював наступну правову позицію: ЗаконУкраїни «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин лише в тому випадку, якщо основою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, по типових процентних ставках, валютних скидках і так далі, передуючи укладенню договору. Тому позивач вважає, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір є розумним та справедливим. На думку представника позивача, всі інші доводи відповідача є нічим іншим як непогодження з позовними вимогами, без належного правового обгрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Що стосується витрат на правничу допомогу на користь позивача, то у постанові від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц Велика Палата вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу однієї із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Проте матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте відповідач не наводить обгрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції, а лише заперечує проти реальності таких витрат. Згідно з договором про надання правничої допомоги, АО «Лігал Асістанс» надає позивачу правову допомогу, крім стягнення заборгованості з відповідача, також і щодо інших клієнтів. Тому було надано витяг з акту №2 від 08.01.2024 року. Тому платіжна інструкція № від 10.01.2024 року на суму 51000 грн, яка була надана позивачем як підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу, була оформлена на загальну вартість послуг з урахуванням витрат на правову допомогу по інших клієнтах, а відповідно могла надаватися позивачем в якості підтвердження витрат на правову допомогу по іншим справам. Крім того, Верховний Суд у постановах неодноразово зазначав, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (справи №№922/445/19, 923/560/17, 329/766/18, 178/1522/18). Тому, на думку представника позивача, відсутні будь-які підстави щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу на користь позивача. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу на користь відповідача, то відповідач вказує, що ним понесені витрати на правничу допомогу у сумі 6000 грн. Дані витрати, на думку представника позивача, є неспівмірними з обсягом послуг, наданих відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, є малозначною, а також типовою для представника відповідача, що вбачається з відкритих джерел. Крім того, участь представника відповідача в судових засіданнях не передбачається. Матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах надання правової допомоги, а також доказів оплати за надані послуги. Тому представник позивача просила відмовити відповідачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак у відзиві на позов представник відповідача просив розглянути справу без участі сторони відповідача /а.с.87-98/. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

27 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики №2214584, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно якого відповідач отримала позику в розмірі 5000 грн., шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-сайті Товариства, строком на 16 календарних днів, тобто до 13 травня 2021 року /а.с.6-9, 10, 11, 12/.

Згідно з п.8.3.5 Договору позики, підписуючи договір, позичальник підтверджує, що вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» /далі в тексті - Правила/, які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п.4.3.1 Правил, договір позики з фізичною особою укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства дистанційно, в електронній формі, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Фізична особа, яка бажає укласти договір позики, має бути громадянином України, володіти відповідним для укладення Договору позики обсягом правоздатності та дієздатності, мати зареєстроване місце проживання в Україні, володіти та розпоряджатися відкритим на власне ім`я діючим банківським рахунком у будь-якому банку України, діяти від власного імені, у власних інтересах та відповідно до власного волевиявлення, зареєструвати Особистий кабінет та пройти процедуру ідентифікації та верифікації до підписання Договору позики, вивчити ці Правила та інформацію, розміщену на веб-сайті Товариства згідно з Розділом 3 Правил (п.4.1.1 Правил).

Для проходження процедури реєстрації в ІТС Товариства, Позичальник повинен заповнити всі поля форми реєстрації - Анкети (у тому числі вказати дані своєї банківської картки, на яку він хоче отримати позику та верифікувати цю картку, шляхом введення у відповідне поле код операції, отриманий від свого банку) (п.4.1.2 Правил).

Успішним результатом ідентифікації та верифікації фізичної особи в ІТС Товариства є створення її Особистого кабінету на веб-сайті Товариства (п.4.1.8 Правил).

Фізична особа з метою укладення Договору позики з Товариством формує Заявку на веб-сайті Товариства шляхом обрання доступних параметрів позики. У результаті погодження Заявки Товариством в Особистому кабінеті розміщується Оферта (пропозиція укласти Договір позики, що містить повний текст Договору позики). Прийняття Оферти (акцепт) фізичною особою, яка бажає укласти Договір позики, відбувається шляхом направлення електронного повідомлення, яке містить істотні умови Договору позики. Приймаючи умови Оферти, позичальник засвідчує, що його Акцепт є повним та безумовним, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами Оферти. Договірна документація підписується позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що генерується та надсилається йому Товариством за вказаними в Особистому кабінеті контактними даними (п.п.4.2.1, 4.2.6, 4.3.5, 4.3.6 Правил).

Згідно з п.8.7 Договору позики, умови договору можуть бути змінені/доповнені лише за угодою сторін шляхом укладення відповідної Додаткової угоди.

У випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим Договором, проценти за користування позикою в період дії такої Додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком №1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною Додатковою угодою (п.3.6 Договору).

Також відповідач ознайомилась з Паспортом позики, який підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором /зворот а.с.9 - а.с.10/.

Як вбачається розрахунку орієнтовної загальної вартості позики, який є додатком №1 до Договору позики, загальна вартість позики та процентів за 16 днів користування позикою, склала 5796 грн, з яких 5000 грн - сума позики, 796 грн - проценти за користування позикою /а.с.12/.

ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу позику в сумі 5000 грн у безготівковій формі, перерахувавши на рахунок відповідача, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», згідно з яким відповідно до договору ВП-220319-6 від 22.03.2019 за дорученням ТОВ «Маніфою» було здійснено успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема 27.04.2021 року на сумі 5000 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 701264, номер транзакції в системі WayForPay - 73a13cca-df4c-4cda-b0da-e3f19dbbe086 /зворот а.с.16/.

За інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк» відповідно до ухвали суду про витребування доказів від 05.11.2024 року, на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку 27.04.2021 року здійснено переказ коштів на сумі 5000 грн. Інформація про платника відсутня /а.с.175/.

Таким чином ,факт перерахування 27.04.2021 року коштів в сумі 5000 грн на картковий рахунок відповідача підтверджується.

13.05.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Договору позики №2214584 від 27.04.2021 року в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якої сторони погодили викласти п.2.3.4 Договору позики у наступній редакції: «п.2.3.4. Строк позики: до «27» травня 2021 року». Проценти за користування позикою в період дії цієї Додаткової угоди нараховуються згідно з викладеним графіком. Всього до сплати станом на 27.05.2021 року - 6393 грн, з яких 5000 грн - сума позики, 1393 грн - відсотки за користування позикою /а.с.13/.

27.05.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до Договору позики №2214584 від 27.04.2021 року в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 26.06.2021 року. Залишок заборгованості за сумою позики: 5000 грн. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий - 1,99000% річних. Проценти за користування позикою в період дії цієї Додаткової угоди нараховуються згідно з викладеним графіком. Всього до сплати станом на 26.06.2021 року - 7985 грн, з яких 5000 грн - сума позики, 2985 грн - відсотки за користування позикою /а.с.14, 15/.

П.4.3.2 Договору встановлено обов`язок Позичальника повернути позику та сплатити нараховані проценти.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором позики від 27.04.2021 року, складеного ТОВ «Маніфою» станом на 13.10.2021 року, відповідачем здійснено 2 платежі на погашення заборгованості, які зараховані як погашення процентів за користування позикою а саме: 13.05.2021 року, тобто в день закінчення строку позики за Договором позики, в сумі нарахованих процентів - 796 грн, а також 27.05.2021 року, тобто в день закінчення строку позики за Додатковою угодою №1 до Договору позики, в сумі нарахованих процентів - 1393 грн. В подальшому жодного платежу на погашення заборгованості відповідачем не здійснено. При цьому, ТОВ «Маніфою» нараховувались відсотки за користування позикою до 15.08.2021 року, а також відсотки на прострочену позику з 30.06.2021 року по 15.08.2021 року /а.с.83/.

Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

П.1 ч.1 ст.512, ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

13.10.2021 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «МАНФІОЮ» було укладено Договір факторингу №13/10-2021, за умовами якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до Боржників, зазначених у Реєстрі боржників, в тому числі за Договором позики №2214584 від 27.04.2021 року, укладеним з ОСОБА_2 . Загальний розмір заборгованості за договором позики складає 15485 грн, з яких 5000 грн - сума позики, 7960 грн - заборгованість за процентами за користування позикою /а.с.20-22, 23-24, 25/.

В подальшому, 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права грошової вимоги до Боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 (Реєстрі боржників) /а.с.25-27/.

Крім того, 29.12.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, якою внесено зміни до Реєстру Боржників (Додаток №3 до Договору) та викладено пункти договору, в тому числі пункт 8170, в новій редакції, що наведена в Додатку №1 до цієї Додаткової угоди №1. Всі інші умови Договору залишено без змін /а.с.29-31/.

Згідно з п.8170 Додатку №1 до вищевказаної Додаткової угоди №1, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги за Договором позики №2214584 від 27.04.2021 року, укладеним з ОСОБА_2 . Загальний розмір заборгованості відповідача складає 83585 грн, з них: сума заборгованості за основним зобов`язанням - 5000 грн, сума заборгованості за нарахованими процентами - 78585 грн, відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України - 0 грн. /зворот а.с.31 - а.с.32, 33/.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем станом на 09.01.2024 року, розмір заборгованості відповідача складає 83585 грн, з них: заборгованість за тілом позики - 5000 грн, заборгованість за відсотками - 78585 грн /а.с.19/.

При цьому, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 45000 грн, з них: заборгованість за тілом позики - 5000 грн, заборгованість за відсотками - 40000 грн /а.с.2-5/.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.4.3.2 Договору позики, ст.ст.526, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути позику та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконала зобов`язання в строк, передбачений договором позики, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою позики в сумі 5000 грн підлягають задоволенню.

Що стосується відсотків за користування позикою, суд дійшов наступного висновку.

П.2.4 Договору визначено розмір процентів за користування позикою, які відповідно до п.2.4.1 Договору нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку №1 до договору позики, а саме:

- середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,99500% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п.2.4.2 Договору);

- середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п.2.4.3 Договору);

- базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою (п.2.4.4 Договору).

При цьому, відповідно до п.2.4.5 Договору, позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку недотримання Позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за Договором застосовується базова процентна ставка за позикою.

Згідно з п.2.5 Договору, розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою.

Відповідно до п.3.1.3 Договору, у період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п.2.4.4.

Проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п.2.5 Договору, за кожен день прострочення (п.3.2.1 Договору).

Згідно з п.3.4 Договору, повернення позики та сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником до закінчення строку позики шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця.

Відповідно до п.3.10 Договору, керуючись ст.1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього Договору до дня повернення позики.

Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється.

При цьому, частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи уразі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, постановах від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц).

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16).

З урахуванням доводів позивача щодо права позикодавця нараховувати проценти до дня повернення позики, яке встановлене сторонами у пункті 3.10 договору позики №2214584 від 27.04.2021 року, а також пунктів 3.1.1, 3.1.3, 3.2 договору позики, якими передбачено право позикодавця нараховувати проценти за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно, а також право нарахування процентів на прострочену позику, слід зауважити, що вказані пункти договору позики розташований в розділі, яким врегульовано правомірну поведінку сторін ("3. Умови нарахування процентів за договором та сплати заборгованості позичальником"), водночас договір позики містить окремий розділ, що регулює відповідальність позичальника ("5. Відповідальність сторін"). Позивач у наданих суду розрахунках заборгованості з процентів за період поза межами строку надання позики (строку кредитування) нарахував суми саме як проценти за "користування позикою", а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. Про вказане зазначила також і представник позивача у письмових поясненнях.

Враховуючи наведене та зміст заявлених позовних вимог, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів, передбачених кредитним договором, поза межами строку надання позики (строку кредитування).

Зазначене тлумачення умов кредитного договору відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.

Як було зазначено вище, 27.05.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до Договору позики №2214584 від 27.04.2021 року в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 26.06.2021 року. Залишок заборгованості за сумою позики: 5000 грн. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий - 1,99000% річних. Проценти за користування позикою в період дії цієї Додаткової угоди нараховуються згідно з викладеним графіком. Всього до сплати станом на 26.06.2021 року - 7985 грн, з яких 5000 грн - сума позики, 2985 грн - відсотки за користування позикою /а.с.14, 15/.

Таким чином, виходячи з умов Додаткової угоди №2, розмір відсотків за користування позикою в межах строку позики, який продовжено до 26.06.2021 року, складає 2985 грн.

Згідно наданих розрахунків заборгованості, після 27.05.2021 року відповідач не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості за договором позики. Тому залишок несплачених відповідачем відсотків за користування позикою в межах строку позики складає 2985 грн, який підлягає стягненню з відповідача.

Нарахування відсотків за користування позикою, починаючи з 27.06.2021 року, тобто після закінчення строку надання позики (строку кредитування), не ґрунтується на умовах договору позики, а тому у задоволенні вимог позивача про стягнення вказаних відсотків слід відмовити.

Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором позики, який підлягає стягненню з відповідача, складає 7985 грн, з них: заборгованість за сумою позики - 5000 грн, заборгованість за відсотками за користування позикою - 2985 грн.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено частково (на 17,74%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 537,17 грн (3028 грн х 17,74%).

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн.

Судом встановлено, що 02.01.2023 року ТОВ «Коллект Центр» уклало з Адвокатським об`єднанням «Лігал Асістанс» договір про надання правової допомоги №02-01/2023, за умовами якого Адвокатське об`єднання «Лігал Асістанс» зобов`язалося надавати юридичну допомогу позивачу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором /зворот а.с.44 - а.с.45/.

Згідно з п.п.4.1 - 4.2 вказаного договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок про надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, Клієнт зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання Адвокатським об`єднанням клієнту відповідного розрахунку для оплати.

Відповідно до Заявки на надання юридичної допомоги №10 від 02.01.2024 року та Витягу з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року, а також Прайс-листа АО «Лігал Асістанс», вартість наданої правової допомоги складає 13000 грн, а саме:

- надання усної консультації з вивченням документів - 3000 грн (2 год х1500 грн);

- складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 10000 грн (5 год х 2000 грн) /а.с.48, 49/.

Також надана платіжна інструкція № від 10.01.2024 року про оплату позивачем вартості наданої правової допомоги на користь Адвокатського об`єднання «Лігал Асістанс» /а.с.47/.

Вищевказані витрати на правову допомогу, суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, матеріалами справи доведено розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн.

Тому, оскільки позов задоволено частково (на 17,74%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати позивача на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2306,20 грн. (13000 грн х 17,74%).

Крім того, 24.09.2024 року між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К., який є адвокатом, з однієї сторони та ОСОБА_2 , з іншої сторони укладено Договір №б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги, за умовами якого Бюро зобов`язалося надавати правову допомогу відповідачу по справі №521/1763/24, що перебуває в провадженні Красноокнянського районного суду Одеської області за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості /а.с.99, 101-102/.

Згідно з п.2.3.1 вказаного договору, відповідач зобов`язалась оплатити Бюро гонорар (винагороду) та витрати, необхідні для виконання його доручень в розмірі та в строк, погоджений сторонами у договорі.

Згідно з Додатком №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/24 від 24.09.2024 року, за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої п.п.1.1 Договору, Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6000 грн, у строк до набрання судовим рішенням законної сили у справі, що визначена предметом договору /а.с.103/.

Вказаний Договір та Додаткова угода укладені в електронному вигляді та підписані Калініним С.К. та Кучеренко Н.А. електронними підписами /а.с.101-102, 103, 104, 105/.

Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 03.09.2024 року, вартість наданої відповідачу правової допомоги складає 6000 грн, а саме:

- усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі 521/1763/24 за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - 500 грн (1 год);

- вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за договором позики №2214584 від 27.04.2021 року, укладеним з ТОВ «Маніфою» - 1000 грн (2 год);

- складання, оформлення, подання до суду в інтересах клієнта відзиву на позову заяву по справі 521/1763/24 за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (22 стор.) - 4500 грн (8 год.) /а.с.106, 108/.

Також надані платіжні інструкції про оплату відповідачем вартості наданої правової допомоги на користь Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» в загальному розмірі 6000 грн, а саме: платіжна інструкція №@2PL179792 від 27.09.2024 року про перерахування 3000 грн та платіжна інструкція №@2PL480291 від 07.11.2024 року про перерахування 3000 грн. /а.с.107, 172/.

Вищевказані витрати відповідача на правову допомогу, суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, матеріалами справи доведено розмір понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Тому, оскільки позов задоволено частково - на 17,74%, тобто в позові відмовлено на 82,26%, то відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, а саме в сумі 4935,60 грн. (6000 грн х 82,26%).

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця, отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення про здійснення входу останньою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету та, як наслідок доказів укладення договору позики в електронному вигляді, а також доказів належності відповідачу електронного підпису, яким підписано договір позики судом не приймаються до уваги, оскільки за вказаний договір позики був фактично виконаний позикодавцем та на картку відповідача було перераховано суму позики в сумі 5000 грн, що підтверджується інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк».

При цьому, як зауважив Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Також суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що відсотки за договором позики позикодавець мав право нараховувати лише протягом 16 днів, так як після укладення договору позики на строк 16 днів, між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 було укладено ще дві додаткові угоди, якими продовжено строк надання позики спочатку на 14 днів (до 27.05.2021 року), а потім ще на 30 днів (до 26.06.2021 року).

Крім того, помилковими є посилання представника відповідача на те, що розмір заборгованості відповідача за відсотками має бути зменшений на суму 2189 грн, яка була внесена відповідачем на погашення заборгованості, оскільки вказана сума була врахована позикодавцем при укладенні додаткових угод.

Що стосується посилань представника відповідача на те, що позивачем в якості доказу на підтвердження оплати витрат на правову допомогу надано платіжну інструкцію № від 10.01.2024 року на суму 51000 грн, яка надавалась позивачем також і у інших справах, то як вбачається з Договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року, повноваження АО «Лігал Асістанс» на надання позивачу правової допомоги не обмежено наданням правової допомоги у даній справі, а тому вказана платіжна інструкція могла бути доказом оплати вартості наданої правової допомоги загалом по різним справам, у зв`язку з чим могла надаватись в декількох справах.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.09.2021 року по справі №178/1522/18.

Керуючись ст.ст.10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (адреса: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, буд.3, офіс 306, ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 45000 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за Договором позики №2214584 від 27.04.2021 року в сумі 7985 грн (з них: заборгованість за сумою позики - 5000 грн, заборгованість за відсотками за користування позикою - 2985 грн).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" судові витрати в сумі 2843,37 грн. (з них: судові витрати по сплаті судового збору в сумі 537,17 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу - 2306,20 грн.).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4935,60 грн.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.02.2025 року.

СуддяО. Л. Чеботаренко