Справа № 182/5547/23
Провадження № 2/0182/496/2025
У Х В А Л А

Іменем України

18.02.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

04 січня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла заява про забезпечення позову, яка мотивована наступним.

Так, одна з вимог позивача є стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 265 954, 97 гривень, що становить 1/2 частку грошових коштів, нарахованих ОСОБА_3 , згідно Договору 2114090/ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладений між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ОСОБА_3 сонячного випромінювання 30,0 кВт за період з лютого 2022 року по вересень 2024 року.

Відповідачка надала відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя, заперечуючи проти задоволення позову. З питання стягнення з відповідача зазначених грошових коштів, відповідач у своєму відзиві пише, що не погоджується з даною вимогою, оскільки вироблення електроенергії має мінливий характер, зазначена електростанція придбана для особистого споживання, а решта буде використовуватись на утримання житлового будинку.

Однак, позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, а саме: накласти арешт на грошовий рахунок відповідача, на який відповідачка отримує оплату за постачання електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством за договором від 08.07.2020 року, укладений між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ОСОБА_3 Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області виніс ухвалу 19.04.2024 року та наклав арешт на грошові кошти на рахунку НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , РНОКПП одержувача НОМЕР_3 , Банк одержувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Київ, Україна, код банку (МФО) 305299, код за , відкритому на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Задля ухилення від виконання вказаної ухвали суду та незаконного отримання всієї оплати за продаж електроенергії за Договором від 08.07.2020 року, що є спільним майном подружжя, відповідач змінила свій грошовий рахунок для отримання оплати за постачання електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством за договором від 08.07.2020 року, в результаті чого незаконно отримала з квітня 2024 року по жовтень 2024 року всю грошову суму в розмірі 120 212 грн. 00 коп., що підтверджується відповіддю ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» № 47 від 06.11.2024 року на ухвалу суду про витребування доказів, згідно якого відповідач змінила в квітні 2024 року свій рахунок. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» теж в свою чергу допустили зміну рахунку відповідача, в порушення ухвали суду про арешт грошового рахунку. На ухвалу суду щодо надання інформації про виконання ухвали суду про арешт рахунку відповідача за Договором, ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» проігнорували і відповіді не надали. З огляду на зазначене, дії відповідача, що спрямовані на невиконання ухвали суду, використання нею всіх можливих заходів задля незаконного зняття коштів за договором від 08.07.2020 року, зміни рахунків, змусило звернутись про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме, і не рухоме майно, грошові кошти, які знаходяться в банківських установах та належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в межах ціни позову, а саме - 3 624 376,13 гривень та заборонити ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» виплачувати грошові кошти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , згідно Договору 2114090/ ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладений між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ОСОБА_3 , сонячного випромінювання 30,0 кВт, до вирішення справи по суті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали, надані представником, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

П.6 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, згідно яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами, дійсно, виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, не оцінюючи наперед докази, але враховуючи усі обставини та доводи, надані позивачем на підтвердження своїх вимог і, з`ясувавши обсяг позовних вимог у відповідності до виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, прийшов до висновку, що між сторонами, дійсно, виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема, те, що обраний вид забезпечення позову є тимчасовим заходом і не є формою позбавлення майна або повного утруднення його використання.

Між тим, статтею 150 ЦПК України зазначено, що позов забезпечується накладанням арешту на майно, що належить відповідачу та знаходиться у нього чи у інших осіб.

Однак, як вбачається з поданої заяви, стороною представника заявника належні та допустимі докази щодо факту володіння та належності рухомого та нерухомого майна надано не було, а сама вимога, з урахуванням предмету позову, без конкретизації рухомого чи нерухомого майна, не може бути підставою для задоволення заяви в цій частині. Вказані вище обставини у сукупності (відсутність переліку майна на яке можу бути накладено арешт) унеможливлюють вирішення питання про забезпечення позову та подальше виконання ухвали суду.

Щодо вимоги про накладення арешту на майно, а саме: грошові кошти, що належать відповідачці і знаходяться у неї, в цій частині заява задоволенню також не підлягає, оскільки вона є необґрунтованою, оскільки представником заявника не конкретизовано, на яке саме майно та на які грошові кошти (їх розмір, банківські рахунки, тощо) слід накласти арешт. Також не зазначено й осіб, у яких може знаходитись таке майно, та не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин. Судом при вирішенні питання в цій частині також враховується й та обставина, що Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області в ході розгляду справи було вчинено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно відповіді на який було встановлено, що відповідачка по справі, починаючи з 2003 року перебуває на обліку в державній податковій службі, як особа, яка здійснює роздрібну торгівлю, тобто, зареєстрована як фізична особа - підприємець, що дає суду підстави вважати, що накладення арешту на рахунку (без їх конкретизації та цільового призначення) позбавить останню фінансового забезпечення, а також можливості на здійснення роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Тобто, вказане вище дає суду підстави, вкотре, зазначити та звернути увагу сторони заявника на ту обставину, що вчинення заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, які заходяться в банківських установах (без конкретизації, в тому числі, без зазначення банківських рахунків тощо) не може бути підставою для задоволення заяви в цій частині.

Окрім цього, представником заявника в поданій заяві заявлено вимогу щодо заборони ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» виплачувати грошові кошти ОСОБА_3 , згідно Договору 2114090/ ЗТ-ДнЕП/11 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством від 08.07.2020 року, укладений між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ОСОБА_3 , сонячного випромінювання 30,0 кВт, до вирішення справи по суті.

Проте, суд, при вирішення питання в цій частині, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.63 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств.

Згідно п.8 ч.1 ст.7 Закону України «Про ринок електричної енергії», на ринку електричної енергії державному регулюванню підлягають «зелені» тарифи.

Згідно п.12 ч.1 ст.58, 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», приватні домогосподарства здійснюють продаж виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальнику універсальних послуг.

Згідно ст.9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії», «зелений» тариф встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), генеруючих установках приватних домогосподарств, споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

Тобто, враховуючи вимоги чинного законодавства, а також заявлену вимогу представника заявника, суд вважає, що задоволення заяви в цій частині буде суттєво порушувати вимоги чинного законодавства, оскільки, між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ОСОБА_3 , згідно Договору 2114090/ ЗТ-ДнЕП/11 від 08.07.2020 року, наявні правовідносини зобов`язального характеру, які полягають у зобов`язанні споживача продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючеми установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим Договором.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги для вчинення заходів забезпечення позову в цій частині також задоволенню не підлягають.

Таким чином, заява не підлягає задоволенню, оскільки вона є немотивованою.

Керуючись ст.151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал