Справа № 348/1582/24
Провадження № 22-ц/4808/86/25
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Максюта
У Х В А Л А

13 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Бойчука І.В., Василишин Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, заінтересованої особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі зазаявою ОСОБА_3 , поданою в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич Світлана Михайлівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Солодовніковим Р.С. 21 жовтня 2024 року в м. Надвірна Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування своїх вимог заявниця вказала на те, що після смерті ОСОБА_5 (її батька), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилося спадкове майно, яке складається з: 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 ; частки земельної ділянки площею 0,2440 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1336 га, що знаходиться в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області. Її неповнолітні син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв належну йому частку у вказаному спадковому майні померлого ОСОБА_5 (свого діда), оскільки на день його смерті був неповнолітнім і був зареєстрованим разом зі спадкодавцем на час його смерті за однією ж адресою.

29 травня 2024 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина, як його законний представник, звернулася із заявою в Надвірнянську державну нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на належну йому частку в спадщині за заповітом померлого ОСОБА_5 , яка зареєстрована за №207.

Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я її неповнолітнього сина ОСОБА_4 за заповітом після смерті його діда ОСОБА_5 , та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Причиною була та підстава, що у заповіті, складеному ОСОБА_5 , посвідченому приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. 02 січня 2020 року за реєстром №2 прізвище спадкоємця зазначено ОСОБА_6 , однак згідно з відтворенням про його народження реєстру актів цивільного стану Іспанії, виданого секретарем Сонею Пальєх; Фернандо Рацс м.Мао (Менорка) 27 жовтня 2023 року, він значиться як ОСОБА_4 .

Просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності правовстановлюючого документу про те, що заповіт, складений 02 січня 2020 року ОСОБА_5 , що посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М., зареєстрований в реєстрі за №2, належить ОСОБА_5 .

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задоволено.

Встановлено факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що заповіт складений 02 січня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому він зробив розпорядження: все майно, з чого б воно не складалося і де б воно не було на день його смерті, заповідає гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. і зареєстрований в реєстрі за №2 належить ОСОБА_5 , який зробив розпорядження своїм майном на випадок своєї смерті і заповів його ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вказуючи, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд порушив норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Просить рішення скасувати і ухвалити нове.

02.01.2025р. заінтересованою особою ОСОБА_1 подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із розглядом Надвірнянським районним судом справи № 348/2949/24 за її позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Вислухавши думку сторін, перевіривши доводи заявника та дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Положеннями статей 251, 252 ЦПК України встановлено обов`язок та право суду зупинити провадження у справі.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, передбачених статтею 251 ЦПК України, а за наявності підстав, визначених статтею 252 ЦПК України, має право як на зупинення, так і на відмову в зупиненні провадження у справі.

До того ж, зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі п.6 ч.1ст. 251 ЦПК України суд зупиняє провадження у справі лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01.02.2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) зроблено висновок, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у справі, що переглядається, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 348/2949/24.

Відтак, безпідставними є аргументи заявника про зупинення провадження у цій справі до розгляду справи № 348/2949/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, оскільки відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі є тимчасовим припиненням всіх процесуальних дій у справі, що зумовлене настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зупинення провадження у справі не повинно призводити до необґрунтованого зволікання з розглядом справи.

Виходячи з предмету спору та складу учасників судового розгляду, а також виду провадження (окремого), колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у цій справи до вирішення справи № 348/2949/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів звертає увагу, що зупинення провадження у справі суперечитиме принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 не дає підстав для висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження у справі, а тому колегія суддів вважає, що в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 222, 251, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження в даній справі відмовити.

Ухвала у касаційному порядку окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Судді: І.О. Максюта

І.В. Бойчук

Л.В. Василишин

Повний текст ухвали буде складено 18 лютого 2025 року.