Справа № 444/538/23
Провадження № 2/444/46/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справуза позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особистої приватної власності, в якому просила, визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 154.8 кв.м., житловою 68.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0139, площею 0.09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки VOLVO ХС60, загальний легковий-загальний універсал-В, сірого кольору, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на кошти, одержані від відчуження транспортного засобу марки МЕRCEDES-BENZ 210, 1996 р. реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 50 000.00 (п`ятдесят тисяч гривень, 00 коп.).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Зазначає, що між нею та матір`ю відповідача ОСОБА_4 , в будинку якої вони з чоловіком проживали, склалися непрості відносини, на побутовому ґрунті між ними постійно виникали конфлікти, відповідач приставав на сторону своєї матері. Під час перебування матері позивачки у будинку ОСОБА_4 відбувся черговий конфлікт, через який ОСОБА_4 викликала поліцію. Для матері позивачки така поведінка ОСОБА_4 стала шоком, вона зрозуміла, що сімейне життя доньки остаточно не складається. Мама позивачки ОСОБА_5 бачила єдиний вихід із ситуації щоб позивачка була незалежна ні від свекрухи, ні від чоловіка, придбати доньці особистий житловий будинок. Фінансове становище молодої сім`ї було досить скрутним, жили за кошти, які позивачці пересилала мама ОСОБА_5 , яка працювала у фармацевтичній в компанії В-ВRAUN (Філадельфія, штат Пенсільванія, США). Відповідач ОСОБА_3 працюавав з перервами, деякий час був безробітним та отримував допомогу по безробіттю. Все спірне нерухоме майно та автомобілі хоча і були набуті за час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте, за кошти, які належали позивачці до одруження та за кошти, які були подаровані їй матір`ю, яка тривалий час проживає та працює у США. Відповідач ОСОБА_3 жодної фінансової чи організаційної участі у придбанні зазначеного майна не приймав. З жовтня 2020 року шлюбні відносини між нею та відповідачем повністю припинені, вони проживають окремо, спільне господарство ними не ведеться. Проживати у спірному житловому будинку позивачка з дітьми почала з другої половини серпня 2022 року. Відповідач жодної фінансової чи особистої трудової участі у ремонтно-будівельних роботах не приймав, всі роботи замовлялися і оплачувалися позивачкою особисто, виключно позивачка вибирала, погоджувала і оплачувала будівельні та оздоблювальні матеріали, домовлялася з майстрами-виконавцями робіт, оплачувала їх роботу. Відповідач процесом ремонту та облаштування будинку не цікавився взагалі, оскільки знав, що все фінансується її мамою, він до того не має жодного відношення, тому не вправі був втручатися і давати вказівки, а просто допомагати не бажав, тому будь-які роботи в будинку ним просто ігнорувалися, з ним ніхто не радився, його допомоги не просив. Весь процес до деталей позивачка узгоджувала виключно зі своєю мамою.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 02.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі.

Ухвалою суду від 08.05.2023 р. провадження у справі за зупинялося на час проведення медіації строком на 30 днів.

Ухвалою суду від 07.06.20203 р. припинено процедуру врегулювання спору за участю судді , поновлено провадження у справі, справу передано до канцелярії суду для визначення іншого судді Жовківського районного суду Львівської області в порядку ст. 33 ЦПК України.

19.01.2024 р. року Відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов про поділ майна подружжя, яке придбане та набуте під час проживання у зареєстрованому шлюбі. Просить поносити ОСОБА_6 строк на подання зустрічного позову. Поділити майно, яке придбане ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час проживання у шлюбі у наступний спосіб: визнати право спільної часткової власності ОСОБА_3 на частину земельної ділянки площею 0.09 га, кадастровий номер :01:010:0139, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_2 на частину земельної ділянки площею 0.09 га, кадастровий номер :01:010:0139, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності ОСОБА_3 на частину будинку АДРЕСА_1 загальною площею 154.8 кв.м.; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_2 на частину будинку АДРЕСА_1 загальною площею 154.8 кв.м.; визнати право власності ОСОБА_3 на автомобіль Volvo ХС 60, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 р.в.; стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 271 084 грн.; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 58515.00 грн. компенсації за автомобіль Mersedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , 1996 р.в.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 19.01.2024 р. підготовче судове засідання у справі відкладено у зв`язку із неявкою сторін.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 05.03.2024 р. зустрічну позовну заяву відповідача прийнято до спільного розгляду первісним позовом.

Позивачем ОСОБА_2 подано відзив на зустрічний позов, в якому така просила у задоволенні зустрічного позову відмовити, на підтвердження своїх доводів подала письмові докази.

Ухвалою суду від 22.04.2024 р. клопотання представника відповідача адвоката Яцуляка Т.Р. задоволено, підготовче судове засідання відкладено на 25.06.2024 р. для надання адвокату відповідача можливості ознайомитися зі змістом відзиву на зустрічний позов.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 25.06.2024 р. підготовче судове засідання у справі відкладено на 13.08.2024 р. у зв`язку із повідомленнями представника відповідача про перебування його на лікарняному та неявкою сторін.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 13.08.2024 р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 10.10.2024 р.

Ухвалою суду від 10.10.2024 року клопотання представника відповідача адвоката Яцуляка Т.Р. задоволено, судове засідання відкладено на 19.11.2024 року.

Ухвалою суду від 19.11.2024 р. судове засідання відкладено на 06.02.2025 року. у зв`язку із неявкою відповідача та його представника та поданням представником відповідача клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його участю у слуханні кримінальної справи.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Огородник І.І. в судове засідання прибули, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять такі задоволити.

В судове засідання 06.02.2025 р. відповідач ОСОБА_3 та його представник втретє не з`явилися.

06.02.2025 р. представник відповідача адвокат Яцуляк Т.Р. подав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його участю у невідкладних слідчих діях. Доказів на підтвердження вказаних в клопотанні обставин не долучено.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд, зі свого боку, вчинив всі дії, передбачені процесуальним законом, для здійснення правосуддя та забезпечення участі відповідача в судовому розгляді справи, відкладаючи їх за клопотаннями його представника.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Яцуляк Т.Р.., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи втретє не з`явилися в судове засідання, суд вважає за необхідне вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 була приватизована її сестрою. У 2010 році сестра подарувала їй вказану земельну ділянку. Оформивши документи свідок розпочала будівництво житлового будинку. Будівельні роботи проводилися її батьком, який є будівельником за фахом, та його колегами, матеріали для будівництва свідок збирала за декілька років наперед та зберігала на подвір`ї батька, який живе в м. Жовкві по сусідстві від ділянки. Через особисті обставини вирішила продати ділянку, на момент продажу на ділянці знаходилися будівельні конструкції у вигляді зведеної та накритої металочерепицею коробки будинку, всередині були залиті бетонні сходи. Інженерні комунікації підведені не були. Про продаж свідок домовлялася та вела переговори виключено з ОСОБА_2 . Чоловік позивачки в цьому процесі участі не брав. Позивачка це пояснювала тим, що то все фінансування здійснюється за кошти її матері, яка працює закордоном. Розрахунок із нею був проведений ОСОБА_8 безпосередньо у відділенні банку, в якому позивачка знімала кошти з рахунку. За продаж земельної ділянки свідок отримала кошти вказані в договорі, що на той час було еквівалентно приблизно 6,5 тис. дол., також позивачка компенсувала їй вартість будівельних матеріалів в сумі, що на той час було приблизно 12 тис. дол.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що проживає в АДРЕСА_2 . Його будинок знаходиться по сусідству від будинку ОСОБА_2 , через дорогу. Земельну ділянку приватизувала його донька ОСОБА_10 та подарувала його доньці ОСОБА_11 . ОСОБА_11 заздалегідь збирала будівельні матеріали, виписувала з роботи та зберігала на його подвір`ї. Будинок по АДРЕСА_1 будував він особисто для доньки ОСОБА_11 , оскільки все життя працює будівельником, допомагали його колеги, в яких він потім відробляв. Була збудована коробка, накрита металочерепицею, в середині залиті бетонні сходи, будинок не був завершений. Донька ОСОБА_11 не могла стягнути будови і вирішила продати. Купила ОСОБА_12 , вона особисто зверталася до нього на початку 2014 року, щоб провести заміри вікон, підключити тимчасові комунікації на час ремонту, займалася всіма організаційними питаннями будови. Її чоловіка свідок на будові ніколи не бачив, в будинку чоловік не проживав.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що проживає в АДРЕСА_2 . Його будинок безпосередньо межує із будинком ОСОБА_2 . Свою земельну ділянку він придбав в кінці 2013 року, на той час коробка будинку по сусідству вже була зведена. Зазначає, що вони із позивачкою фактично одночасно проводили будівельні роботи, вся організація будівництва здійснювалася виключно позивачкою, питання підведення спільних комунікацій, під`їзних шляхів він вирішував виключно з позивачкою. Чоловіка позивачки він на будові не бачив. В житловому будинку проживає позивачка ОСОБА_2 з дітьми. Ії чоловік в будинку не проживав та не проживає.

Свідок ОСОБА_14 повідомила, що знає ОСОБА_2 ще зі школи, а також знайома з її чоловіком ОСОБА_3 . Мати ОСОБА_2 тривалий час живе та працює закордоном. Земельна ділянка придбавалася ОСОБА_2 та завершення будівництва здійснювалося за кошти, які позивачці подарувала її мама. Чоловік позивачки був проти такого будівництва, участі в ньому не приймав, навіть не цікавився. Свідок повідомила, що кошти на придбання першого автомобіля Мersedes та наступного Volvo ОСОБА_2 також подарувала мати, вони з чоловіком таких коштів немали.

Заслухавши думку позивачки та її представника, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суд приходить до наступного висновку.

У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Вказані правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 646/7463/16-ц, Постанові Верховного Суду від 06 січня 2025 року у справі № 357/1662/23.

Сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, адже в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 703/2284/19, від 24 січня 2020 року в справі № 546/912/16-ц, від 05 серпня 2020 року в справі № 682/2493/16-ц, від 29 січня 2021 року в справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року в справі № 914/1003/21, у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16.

Згідно з ч.1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у Постанові від 27 грудня 2024 року у справі № 686/21098/22.

Судом встановлено, шо шлюб між позивачкою та відповідачем зареєстровано 03.06.2006 року. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08.03.2023 р. у справі № 444/2503/22 шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається із трудової книжки ОСОБА_2 , така з 1999 по 2006 рік навчалася у Львівському державному університеті ім. Д. Галицького, з 2006 по 2008 рік проходила інтернатуру, з 23.06.2008 року прийнята на посаду лікаря невропатолога в поліклінічне відділення №2 1-ї міської клінічної лікарня ім. Кн. Лева м. Львова.

Як вбачається із трудової книжки відповідача ОСОБА_3 , такий на момент реєстрації шлюбу обіймав посаду головного інженера філії «Жовківський райавтодор», із займаної посади був звільнений 11.07.2011 року. З 01.09.2011 р. до 15.05.2012 р. обіймав посаду директора ПП «Арт лімітед». З 30.05.2012 р. по 14.12.2012 р. отримував допомогу по безробіттю. З 01.11.2012 р. прийнятий на посаду фахівця адміністративно-господарського сектору АТ «Дельта Банк», звільнений 30.09.2016 р. З 14.10.2016 р. відповідачу призначено виплату допомоги по безробіттю, яку припинено 01.11.2016 р.

Щодо підстав та джерел набуття у власність спірних житлового будинку, земельної ділянки по АДРЕСА_1 , транспортних засобів, судом встановлено наступне.

Як вбачається договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2013 р. ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.0900 га в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:010:0139. Продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 53 200.00 грн., який продавець отримав повністю від покупця під час укладення цього договору.

Висновком експерта по результатах проведення будівельно-технічної експертизи від 01.02.2023 р. №03/23 підтверджується, що станом на 11.11.2013 р. на земельній ділянці з кадастровим номером :01:010:0139, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 знаходився житловий будинок, стан будівельної готовності якого був наступний: збудована «коробка» вищезазначеного будинку, тобто були виконані будівельні роботи з улаштування фундаменту, стін, перекриття, дахових конструкцій, дахового покриття, що відповідає ступеню будівельної готовності 62%. До Висновку експерта долучені таблиці із витягами із інтернет-ресурсу Google Earth Pro, що містять зображення місця розташування спірної земельної ділянки, з яких вбачається, що будівництво у такому стані знаходилося ще станом на жовтень 2011 року.

Факт знаходження на земельній ділянці на момент її придбання позивачкою зазначених будівельних конструкцій підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків продавця ОСОБА_7 , сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_15 .

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_16 , матір`ю позивачки (після шлюбу ОСОБА_6 ), є ОСОБА_5 . Довідками про нарахування зарплати ОСОБА_17 за 2009 -2022 роки підтверджується, що така працювала в компанії В-ВRAUN та проживала у Філадельфії, Пенсильванія, США.

Як вбачається із Договору дарування від 18.05.2009 року, укладеного у простій письмовій формі, ОСОБА_5 дарує свої доньці ОСОБА_2 гроші в сумі 100000.0 дол. США для купівлі нею в її особисту власність помешкання із земельною ділянкою, проведення в ньому ремонту за потреби та його облаштування меблями та всім необхідним для зручного проживання, які будуть передаватися нею частинами грошовими переказами із закордону, крім суми 15 000.0 дол. США, які передані їй готівкою в руки, а ОСОБА_2 гроші в дар прийняла, купівлю будинку зобов`язалась погоджувати з матір`ю.

Із договору дарування рухомого майна від 10.04.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., зареєстрованим в реєстрі за № 484, вбачається, що ОСОБА_5 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 79500.00 дол. США як дарунок. При цьому, 15000.0 дол. США передано в дар готівкою 18.05.2009 р. для купівлі обдаровуваною в особисту власність помешкання із земельною ділянкою, проведення в ньому ремонту за потреби та його облаштування всім необхідним для зручного проживання, решта суми дарунку в розмірі 56 000.0 дол. США передано в дар частинами грошовими переказами із закордону для проведення ремонтних робіт в будинковолодінні по АДРЕСА_1 та його облаштування меблями та всім необхідним для комфортного проживання. Грошові кошти в сумі 8500.00 дол. США передано в дар готівкою 05.09.2016 р., для купівлі обдарованою в особисту власність легкового автомобіля для її власного користування. У відповідності до ст. 631 ЦК України, сторони договору погодили, що умови договору дарування застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, станом на дати, визначені в п.2 цього Договору, на момент фактичної передачі та прийняття грошей. Право власності у обдаровуваної виникло з моменту прийняття грошей.

Надаючи оцінку вищевказаним правочинам суд виходить із наступного.

У відповідності до ч.5 ст. 719 ЦК України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесяти кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. В іншому випадку, сторони не позбавлені можливості укласти договір дарування грошових коштів із дотримання вимог ч. 5 ст. 719 ЦК України.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у Постановах від 03 лютого 2022 року у справі № 369/7225/19-ц, від 30 жовтня 2024 року у справі № 178/1894/22.

Як вбачається з матеріалів справи сторони уклали договір дарування грошових коштів у простій письмовій в формі та в подальшому нотаріально посвідчили такий договір з дотриманням вимог ч.5 ст. 719 ЦК України.

Суд звертає увагу на те, що ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі № 750/6086/23, провадження № 61-18582св23).

Нотаріально посвідчений договір дарування рухомого майна, який засвідчує факт дарування ОСОБА_5 грошових коштів ОСОБА_2 , зокрема, грошових коштів в сумі 15 000.0 дол. США готівкою 18.05.2009 р. для придбання у її особисту власність помешкання, відповідачем не оспорювався, такий недійсним не визнаний, відтак, вказані в ньому обставини суд вважає доведеними.

Договором № SAMDN2354 (вклад «Стандарт») від 01.06.2009 р. підтверджується, що 01.06.2009 р. ОСОБА_2 внесено депозитний вклад в АТ «Приватбанк» в сумі 15 000.00 дол. США. Випискою по рахунку ОСОБА_2 у АТ КБ «Приватбанк» за період з 03.01.2005 р. по 02.01.2023 року підтверджується, що із вказаного рахунку 11.11.2013 р. позивачкою знято суму вкладу в розмірі 21066.56 дол. США. Як вбачається зі змісту виписки, приріст суми мав місце за рахунок щорічного нарахування відсотків за депозитом починаючи з 01.06.2009 року. Цього ж дня 11.11.2013 року ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 із продавцем ОСОБА_7 та проведено відповідні розрахунки із продавцем безпосередньо у відділенні банку, в якому позивачка знімала кошти, що підтверджується як змістом договору купівлі-продажу, так і показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 . Документами про отримання грошових переказів за період з 2014 р. по 2021 р. підтверджується, що ОСОБА_18 переказала на ім`я ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 56 000.00 дол. США. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документами про здійснення міжнародних переказів, документами про отримання та виплату таких переказів. Наявними в матеріалами справи угодою, замовленням, товарними чеками підтверджується замовлення ОСОБА_2 виготовлення вхідних дверей вартістю 11 450.00 грн. у жовтні 2014 року, придбання будівельних матеріалів, замовлення ОСОБА_8 дверних полотен та комплектуючих до міжкімнатних дверей, а також робіт по їх монтажу на суму 74 562.00 грн. у липні 2021 року.

Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта підтверджується, що житловий будинок був завершений будівництвом та введений в експлуатацію 20.08.2019 р. Право власності на житловий будинок за позивачкою зареєстроване 18.01.2021, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2021 р.

Враховуючи зазначені зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 , хоча й набуті позивачкою у період шлюбу, проте, не за спільні кошти подружжя, а за кошти, подаровані позивачкою її матір`ю, що є її особистими коштами.

Згідно листа - відповіді АТ АКТ «ЛЬВІВ» вих № 432/0-18/24 від 24.01.2023 р., слідує, що 26.05.2006 р., тобто ще до моменту реєстрації шлюбу, позивачкою укладено угоду на суму 10 000.0 дол. США., депозитні кошті знято з рахунку 18.09.2007 року. Із пояснень позивачки слідує, що вказані кошти були подаровані їй матір`ю для придбання автомобіля ще до реєстрації шлюбу та одразу внесені нею на депозитний рахунок в банку, отримавши дозвіл на керування транспортним засобом позивачка за ці кошти придбала свій перший автомобіль.

Як вбачається із посвідчення водія НОМЕР_3 , право керування транспортним засобом ОСОБА_2 отримала 20.12.2006 року. Листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львіській області від 01.01.2023 року підтверджується, що транспортний засіб марки МЕRCEDES-BENZ 210, 1996 р. реєстраційний номер НОМЕР_2 18.10.2007 року зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , реєстрація ТЗ придбаного на аукціоні, товарній біржі (ТСЦ 4646), а 21.05.2022 року такий було перереєстровано на ім`я нового власника за договором купівлі-продажу, вартість транспортного засобу на день такої реєстрації складала 50 000.00 грн. Зазначені обставини підтверджуються також Листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 29.10.2022 р. №31/13-0232/Аз та наявним в матеріалах справи договором купівлі-продажу транспортного засобу від 21.05.2022 року.

З огляду на те, що вказаний транспортний засіб був придбаний позивачкою за кошти, які належали їй до моменту реєстрації шлюбу, та в подальшому нею був відчужений, суд приходить до висновку, що особистою приватною власною позивачки є кошти, виручені від відчуження такого автомобіля.

З договору дарування від 05.09.2016 року, укладеного в простій письмовій формі, вбачається що ОСОБА_5 подарувала своїй дочці гроші в сумі 8500 дол. США для купівлі нею в особисту власність легкового автомобіля. Та обставина, що ОСОБА_5 05.09.2016 р. дійсно перебувала на території України додатково підтверджується виданою нею 05.09.2016 року довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за № 1148. В подальшому, відносини сторін щодо дарування зазначеної суми були оформлені у відповідності до ч.5 ст. 719 ЦК України шляхом укладення нотаріально засвідченого договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 484. Випискою із рахунку ОСОБА_2 у АТ КБ «Приватбанк» за період з 05.09.2016 р. по 23.12.2022 р. підтверджується, що 05.09.2016 р. позивачкою було відкрито депозит в сумі 5000.00 дол. США., який був знятий нею 20.02.2019 року. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль VOLVO ХС 60, 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 був зареєстрований за позивачко 21.02.2019 р. Вказаний транспортний засіб був ввезений на територію України 19.02.2019 р. та розмитнений 20.02.2019 р., вартість транспортного засобу складала 7200 євро, автомобіль ввезений на територію України гр. ОСОБА_19 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 16.02.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Кобзар Л.В., зареєстрованої в реєстрі за №63. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи посвідченням про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 , митною декларацією, квитанціями про сплату адміністративних зборів, нотаріально засвідченою довіреністю від 16.02.2019 р.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України подані учасниками справи докази, суд приходить до висновку про те, що презумпція права спільної сумісної власності позивачкою спростована, вказане майно слід визнати особистою приватною власністю подружжя, а відтак, позов підлягає до задоволення.

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКГІГІ НОМЕР_6 ) праві особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 154.8 кв.м житловою 68.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227.

Визнати за ОСОБА_2 (РПОКПП НОМЕР_6 ) право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0139, площею 0.09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) право особистої приватної власності на транспортний засіб марки VOLVO ХС60, загальний легковий-загальний універсал-В, сірого кольору, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) право особистої приватної власності на кошти, одержані від відчуження транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ 210, 1996 р. реєстраційний номер НОМЕР_8 , в сумі 50 000.00 (п`ятдесят тисяч гривень, 00 коп.).

Копію ухвали направити учасникам справи - для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається упродовж тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07 лютого 2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.