Справа №295/5323/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі :

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря с/з Карпішиної С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії головного державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Войтко Н.В. у виконавчому провадженні №75605551, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 23.07.2024 року їй стало відомо, що її банківські рахунки арештовані, а також арештовано рахунок сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для отримання ним аліментів. Боржник тільки 02.08.2024 року отримала процесуальні документи головного державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Войтко Н.В., а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2024 року про стягнення 496,20 грн., постанову про арешт коштів від 24.07.2024 року, постанову про стягнення виконавчого збору від 24.07.2024 року в сумі 49,62 грн., постанову про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні 200 грн. від 24.07.2024 року, постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.07.2024 року, а до того часу дані документи не отримувала. За словами заявника, державним виконавцем порушено ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, головний державний виконавець Богунського ВДВС у місті Житомирі Войтко Н.В. свідомо порушила вимоги ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника. Розмір суми стягнення складає 496,20 грн., тому арешт не повинен був накладений на всі грошові кошти.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить поновити строк оскарження неправомірних дій головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Войтко Н.В. у виконавчому провадженні №75605551; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Войтко Н.В. у виконавчому провадженні №75605551 в частині невиконання вимоги ст. 28 не надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом, абз. 2 частини 2 ст. 48 арешт коштів малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для отримання ним аліментів, ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт всіх коштів; скасувати у виконавчому провадженні №75605551 постанову про стягнення виконавчого збору 49,62 грн. від 24.07.2024 року, постанову про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні 200 грн. від 24.07.2024 року.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_1 скаргу підтримала, просила її задовольнити. Зазначила, що 24.07.2024 року не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, на супровідному листі не її підпис. Постанову про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів, про стягнення мінімальних витрат, про закінчення виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору отримала 02.08.2024 року. Звертала увагу, що 23.07.2024 року їй в додатку «Приват24» надійшло повідомлення про блокування рахунків. Кошти з двох рахунків в АТ «Приватбанк» (зарплатний та на аліменти) не знімались. Рахунку в АТ АТ «Універсал Банк» немає.

Представник Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко в судовому засіданні пояснила, що 23.07.2024 року до відділу надійшла заява стягувача про стягнення судового збору, у зв`язку із чим нею 24.07.2024 року відкрито виконавче провадження, копія відповідної постанови була вручена ОСОБА_1 у той же день. Боржник самостійно 25.07.2024 року звернулася до банку і сплатила борг. Постанова про арешт була прийнята 24.07.2024 року і 26.07.2024 року прийнято розпорядження про перерахування коштів стягувачу і винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, арешт коштів знято. Просила відмовити у задоволенні скарги. Зауважила, що в рамках виконавчого провадження №75605551 не могли бути арештовані рахунки 23.07.2024 року. Аналогічного змісту письмовий відзив на скаргу від Богунського ВДВС у м. Житомирі надійшов до суду 3,1.10.2024 року.

Інший представник Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Побігач А.О. уточнив, що 06.07.2024 року з боржника ОСОБА_1 було стягнуто 8 775,20 грн. за виконавчий збір по виконавчому провадженню №75642787 (встановлення порядку побачень з дитиною). Просив відмовити у задоволенні скарги.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради також не з`явився в судове засідання, подав заяву про розгляд скарги без його участі. При прийняття рішення просив першочергово врахувати інтереси дитини.

Суд, заслухавши пояснення боржника, державних виконавців, вивчивши й дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2024 року головним державним виконавцем Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Н.В. відкрито виконавче провадження №75605551 з виконання виконавчого листа №295/5323/22, виданого 11.07.2024 року Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору в сумі 496,20 грн. На супровідному листі про направлення сторонам рекомендованим поштовим відправленням копій зазначеної постанови міститься підпис ОСОБА_1 про отримання 24.07.2024 року її копії (т. 2 а.с. 221).

Також 24.07.2024 року головним державним виконавцем Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Н.В. в рамках виконавчого провадження №75605551 винесено постанови про арешт коштів боржника, стягнення виконавчого збору, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (т. 2 а.с. 222-224).

Із відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 18.12.2024 року на запит суду слідує, що на рахунки ОСОБА_1 було накладено арешт згідно постанови про арешт коштів боржника ВП №72141309 від 07.09.2023 року та постанови про арешт коштів боржника ВП №75605551 від 24.07.2024 року. Стягнення коштів в сумі 8 975,20 грн. відбулось 06.09.2024 року згідно надісланої до банку Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі електронної платіжної інструкції №13971 від 04.09.2024 року за ВП №75642787 на виконання виконавчого документу №295/5323/22, виданого від 11.07.2024 року Богунським районним судом. До листа-відповіді була додана копія постанови про арешт коштів боржника від 24.07.2024 в рамках ВП №75605551 (т. 3 а.с. 17).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, предметом судового захисту за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців під час виконання судового рішення є порушене право заявника, що підлягає доказуванню і встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як зазначалось вище, копію постанови про відкриття виконавчого провадження №75605551 отримано ОСОБА_1 24.07.2024 року, про що свідчить її власноручний підпис на супровідному листі про направлення указаної постанови сторонам виконавчого провадження за вих. №122199 від 24.07.2024 року. Боржник в судовому засіданні заперечила проставляння на супровідному листі свого підпису, проте ця обставина не була підтверджена належними й допустимими доказами. Зокрема, не було заявлено клопотання щодо призначення відповідної експертизи.

Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що державним виконавцем виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження, у тому числі й щодо доведення до відома боржника відповідної постанови, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання дій державного виконавця у цій частині неправомірними.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Як слідує зі змісту абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII встановлено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

У матеріалах справи відсутні докази повідомлення державного виконавця про те, що арештовані рахунки боржника мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Разом з тим, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується добровільна сплата 25.07.2024 року боржником ОСОБА_1 боргу за виконавчим провадженням (496,20 грн.), мінімальних витрат виконавчого провадження (200 грн.), виконавчого збору (49,62 грн.) та винесення у зв`язку із цим головним державним виконавцем Богунського ВДВС у місті Житомирі Войтко Н.В. постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.07.2024 року (т. 2 а.с. 227, т. 3 а.с. 12).

Таким чином, доводи боржника про визнання дій головного державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Войтко Н.В. неправомірними в частині арешту коштів є необґрунтованими, оскільки накладаючи арешт на грошові кошти боржника, яка не виконала судове рішення, державний виконавець у постанові про арешт коштів боржника зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що мають спеціальний режим використання або містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. До того ж, арешт накладено у межах суми звернення стягнення із урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, що загалом становить 745,82 грн. Тому, державним виконавцем при винесенні вказаної постанови також не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наведеними вище нормами права, а саме частиною третьою статті 52 вказаного закону, встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

У відповідності із ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У зв`язку із тим, що предметом розгляду скарги ОСОБА_1 , серед іншого є вимоги про скасування постанов головного державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Войтко Н.В. про стягнення з боржника виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, на виконання вимог закону суд вважає за необхідне закрити провадження у зазначеній частині вимог скарги.

Отже, повно та всебічно встановивши обставини справи, врахувавши та надавши правову оцінку поданим заявником доказам та наведеним нею доводам, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не довела обґрунтованості вимог своєї скарги, а дії головного державного виконавця Войтко Н.В. та прийняті нею рішення про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, у частині вимог скарги стосовно визнання дій головного державного виконавця неправомірними належить відмовити.

За змістом статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Зважаючи на повідомлені гр. ОСОБА_1 обставини, за яких був пропущений строк для подання скарги (попередні повернення скарг боржника, залишення їх без розгляду), надані на підтвердження указаних обставин докази, відсутність доказів протилежного, суд визнає причини пропуску такого строку поважними та вважає за доцільне поновити боржнику строк для подання скарги на дії та рішення державного виконавця.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 127, 255, 256, 447, 449, 451 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для подання скарги на дії державного виконавця.

Провадження у справі у частині вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанов головного державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Войтко Н.В. про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24.07.2024 року закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи у частині вимог скарги про скасування постанов головного державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Войтко Н.В. про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24.07.2024 року ВП №75605551 віднесений до юрисдикції Житомирського окружного адміністративного суду.

У задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Д.В. Кузнєцов