Провадження №22-ц/824/204/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю « ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідачі отримують послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконують зобов`язання по їх оплаті, в зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у розмірі 134 635,72 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 104 878,27 грн., 3% річних у розмірі 8 775,15 грн. та 20 982,30 грн. - інфляційної складової боргу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 59 844,81 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 41 098,57 грн., 3% річних у розмірі 5 461,69 грн. та 13 284,55 грн. - інфляційної складової боргу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,79 грн., всього стягнути 60 947,60 грн.; в задоволені решти вимог - відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити поданий позивачем позов частково з урахуванням заявленої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених позовних вимог за період з 01 квітня 2016 року по 12 березня 2017 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби. Вказує, що пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Вказує, що оскільки з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжений, відтак борг з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року нарахований позивачем в межах строку позовної давності , а відповідно подана відповідачем заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності може бути застосована судом лише до частини заявлених позивачем позовних вимог по стягнення заборгованості за надані послуги у період з квітня 2016 року по 12 березня 2017 року. Таким чином суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу у стягненні в солідарному порядку з відповідачів нарахованої заборгованості за надані послуги, втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у період з 12 березня 2017 року по січень 2020 року.

09 жовтня 2023 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, в якій він просив скасувати рішення суду першої інстанції, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 8487, 70 грн. У задоволенні решти вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації 21.11.2005 року, апелянту належить на праві приватної власності 17/100 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 14,2 кв.м. Вказує, що йому присвоєно окремий особовий рахунок на оплату комунальних послуг. Зазначає, що має нести часткову, а не солідарну відповідальність по сплаті заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води. Стверджує, що з урахуванням положень ч.1 ст.322, ст.360, ст.540 ЦК України частка заборгованості апелянта з централізованого опалення вказаної квартири за період з 01.01.2020 року по 01.03.2022 року складає 3161,19 грн. Заборгованість апелянта з постачання гарячої води у вказану квартиру за період з 01.01.2020 року по 01.03.2022 року складає 5326 , 51 грн.

10 листопада 2023 року від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а подану позивачем апеляційну скаргу задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступних висновків:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ».

Проект договору про надання ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111(4511).

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Реєстру територіальної громади м. Києва від 11 січня 2023 року та є споживачами житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються позивачем за даною адресою.

Між позивачем та відповідачами не було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» надає мешканцям житлово-комунальні послуги, відповідачі в свою чергу отримували їх, при цьому не в повному обсязі виконували зобов`язання по їх оплаті, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість з 01 квітня 2016 року по 01 березня 2022 року в розмірі 134 635,72 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 104 878,27 грн., 3% річних у розмірі 8 775,15 грн. та 20 982,30 грн. - інфляційної складової боргу, що підтверджується розрахунком заборгованості позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції при вирішенні даного спору суд враховував заяву відповідача про застосування строку позовної давності та відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги у період з 01 квітня 2016 року до 30 грудня 2019 року. Водночас суд задовольнив позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 59 844,81 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 41 098,57 грн., 3% річних у розмірі 5 461,69 грн. та 13 284,55 грн. - інфляційної складової боргу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 102,79 грн., всього стягнути 60 947,60 грн.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем послуг з централізованого опалення та за отримані послуги з гарячого водопостачання з квітня 2016 року, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 23.02.2022 року у розмірі 104 878, 27 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 40 295, 88 грн та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 64 582,39 грн.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції в частині врахування строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувався.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною в даному випадку слід вважати позовну давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Оскільки, з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжений, відтак, борг у період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року нарахований позивачем в межах строку позовної давності, а відповідно подана відповідачем заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності слід застосувати лише до частини заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у період з квітня 2016 року по 12 березня 2017 року.

Позивач подав позов у грудні 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачами подана заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Колегія суддів зазначає, що зважаючи на продовження строку позовної давноств, вказана заява може бути застосована судом лише до частини заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у період з 01 квітня 2016 року по 11 березня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підлягає до стягнення заборгованість з відповідачів на користь позивача за послуги з централізованого опалення з урахуванням зробленої ними заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 34 466, 83 грн. Заборгованість відповідачів з гарячого водопостачання з урахуванням зробленої ними заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить 56 469, 42 грн.

Відповідно до приписів п.п.3, 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби, оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу і пені), як одного з способів забезпечення виконання грошового зобов`язання, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст.625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер і до них застосовується загальний строк позовної давності.

Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни вимоги за централізоване опалення становить 5 379 62 грн за послуги з гарячого водопостачання становить 9 541, 03 грн, що разом складає 14 920, 65 грн. Розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги централізоване опалення становить 2 390, 43 грн, за послуги з гарячого водопостачання становить 4 146, 81 грн, а разом становить 6 537, 24 грн.

Таким чином, з урахуванням заявленої відповідачами заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2023 року підлягає стягненню 112 395, 14 грн.

Щодо апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 колегія суддів зважає на наступне:

Як вже встановлено судом ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює постачання теплової енергії до вказаного багатоквартирного житлового будинку, що підтверджується актами включення/відключення централізованого опалення у будинку. Дані акти підтверджують початок та кінець опалювальних сезонів за період.

Доказів того, що у зазначений період послуги, що надає позивач, ним не споживались, відповідач не надав. Із заявою про те, що він не проживає за вказаною адресою, ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція» не звертався. При цьому, навіть проживання в іншому місці не звільняє відповідача від обов`язку оплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено його реєстрацію у зазначеній вище квартирі, а отже він є користувачем наданих послуг.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17, провадження № 61-22435св18.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживча, користуються нарівні зі споживачами усіма житлово- комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово- комунальних послуг.

Твердження відповідача про те, що йому присвоєно окремий особовий рахунок на оплату комунальних послуг не підтверджується матеріалами справи.

Як убачається зі справи, ОСОБА_1 із заявою та документами до ТОВ «Євро-Реконструкція» про те , що він у квартирі не проживає та послугами не користується, а також із заявою про оформлення йому окремого особового рахунку по сплаті коштів за надані послуги не звертався та відповідні документи не подавав, за вказаною квартирою обліковується один особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Зважаючи на наведене, позиція апелянта ОСОБА_1 не може бути прийнята судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 90 936, 25 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 14 920, 65 грн та 3% річних у розмірі 6 537, 24 грн за період з 12.03.2017 року по 23.02.2023 року.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

З урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума у розмірі 2386,88 грн (112394, 14 * 2481 / 134 635, 72), тобто по 690, 38 грн з кожного з відповідачів.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги позивача часткового заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, адреса місцезнаходження: 02094, м. Київ вул. Гната Хоткевича, 20) заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 90 936 (дев`яносто тисяч дев`ятсот тридцять шість грн) 25 коп, інфляційну складову боргу в розмірі 14 920 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять грн) 65 коп, 3% річних в розмірі 6 537 ( шість тисяч п`ятсот тридцять сім грн) 24 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір в розмірі по 690 ( шістсот дев`яносто грн) 38 коп.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько