УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 128/3342/19

провадження № 61-1541ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року, позов задоволено.

Встановлено на користь ОСОБА_2 постійний безоплатний земельний сервітут щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0484, площею 0, 1716 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , на право проїзду на транспортному засобі до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0062, що належить ОСОБА_2 . Визначено істотні умови земельного сервітуту: земельна ділянка, на якій встановлюється земельний сервітут, площею 0, 1716 га із кадастровим номером :03:001:0484, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; площа земельного сервітуту - 0, 0163 га; строк дії земельного сервітуту - постійно; вид сервітуту - право проїзду на транспортному засобі; межі та конфігурація земельного сервітуту: в межах згідно з додатком № 1 до висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 15 березня 2021 року № 7986/7987/20-21.

Висновок експерта від 15 березня 2021 року № 7986/7987/20-21 вважати невід`ємною частиною рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору в сумі 768, 40 грн.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просила переглянути за нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року.

З оскаржуваних в касаційному порядку судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що в якості нововиявленої обставини ОСОБА_1 вказувала нарахування їй протягом 2016-2020 років земельного податку, про що їй стало відомо лише 15 лютого 2024 року після отримання від ГУ ДПС у Вінницькій області відповіді на адвокатський запит.

ОСОБА_1 вважала, що наведена обставина є нововиявленою, оскільки податкові повідомлення-рішення були сформовані, проте з невідомих причинне були їй надіслані, у зв'язку з чим вона не могла про них знати.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року.

02 лютого 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року у вказаній справі.

Касаційну скаргу заявник обґрунтовує неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також неврахуванням практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Зокрема, вказує, що суд першої інстанції, маючи інформацію під час розгляду справи про те, що у ОСОБА_1 наявний нарахований податковий борг за земельний податок, ухвалив би інше рішення щодо неможливості встановлення саме безоплатного сервітуту та відмовив би у задоволенні позову з огляду на те, що звернення ОСОБА_2 до суду про встановлення безплатного сервітуту було передчасним, оскільки не була реалізована пропозиція щодо встановлення платного земельного сервітуту.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта та п'ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення. Нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року, у своїй постанові від 19 грудня 2024 року правильно зазначив, що ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки, зобов`язана була знати про обов`язок сплати земельного податку, відомостей про неотримання нею відповідних податкових повідомлень-рішень матеріали справи не містять. Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції питання плати за сервітутом ОСОБА_1 не ставила, а тому це питання не входило до предмету доказування у цій справі.

Встановивши, що нарахування земельного податку ОСОБА_1 у 2016-2020 роках не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 423 ЦПК України, яка б дала підстави для перегляду та скасування рішення суду першої інстанції від 23 травня 2022 рокупро встановлення на користь ОСОБА_2 постійного безоплатного сервітуту щодо належної ОСОБА_1 земельної ділянки, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками судів.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

У зв'язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання адвоката ОСОБА_1. про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко