Житомирський апеляційний суд
Справа №295/859/23 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 43 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Борисюка Р.М., Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Журавської Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/859/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Яремчука Олега Васильовича на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Ухвалою суду від 03.02.2023 у справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 47).

04.04.2023 ОСОБА_1 направив до суду уточнену позовну заяву (а.с. 65-72).

Ухвалою суду від 13.06.2023, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та зафіксованою у протоколі судового засідання, витребувано з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» документи щодо страхового випадку, який відбувся 21.12.2021 на перехресті проспекту Миру, 22 та вул. Миру за участі транспортних засобів «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та «BMW», модель Х5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначений по суті (а.с. 91-92).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 21.12.2021 за участю транспортного засобу марки «BMW X5» під його керуванням та автомобіля марки «Renault» під керуванням ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2022 ОСОБА_2 за обставин вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Renault» ОСОБА_3 була забезпечена страховим полісом №206842105 у ПрАТ «ВУСО», ліміт страхової суми становить 130 000,00 грн із сумою франшизи 1 500,00 грн.

ПрАТ «ВУСО» повністю сплатило страхове відшкодування в межах страхового ліміту в розмірі 128000,00 грн без врахування франшизи на суму 1 500,00 грн.

Згідно ремонтної калькуляції №2210497 від 05.01.2022 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 511 035,61 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодувати завдану шкоду, тому просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 382535,61 грн, а також 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача був пошкоджений його транспортний засіб, який використовувався в інтересах родини. Вказує, що йому були заподіяні моральні страждання, які виразились в негативних емоціях, занепокоєнні, переживаннях, що призвело до втрати звичайного способу життя, необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень, ремонту транспортного засобу та відновлення порушеного права. Також зазначає, що під час дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі знаходилась його дружина - ОСОБА_4 , яка отримала тілесні ушкодження, вимушена була звертатися за лікарською допомогою, протягом певного часу перебувала в стресовому, нервовому стані.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 382 535,61 (триста вісімдесят дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять) грн 61 коп., 10 000 (десять тисяч) грн моральної шкоди, 10 000 (десять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу та 3 925,36 (три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн судового збору.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Яремчук О.В. просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 51 ЦПК України без отримання заяви позивача чи його представника замінив сторону у справі Демянчука Василя Анатолійовича на Демянчука Петра Олександровича. Іншими порушеннями норм процесуального права є відсутність доказів щодо закриття судом підготовчого провадження у справі, а також ухвали про заочний розгляд справи. Крім того, в матеріалах справи немає доказів належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду України повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

На думку апелянта, місцевий суд не врахував норми матеріального права в частині встановлення права позивача на відшкодування шкоди.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та в її задоволенні просив відмовити.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи ПрАТ «ВУСО» в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яремчук О.В. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги вважав необґрунтованими та в задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.12.2021 за участі автомобіля марки «BMW X5», під керуванням ОСОБА_1 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_5 від 20.06.2022, та автомобіля марки «Renault» під керуванням ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2022, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 07.06.2022, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення із винесенням усного зауваження (а.с. 18, 19-20).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Renault» була забезпечена за страховим полісом ЕР №206842105 у ПрАТ «СК «ВУСО». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, визначена в розмірі 130 000,00 грн, розмір франшизи 1 500,00 грн (а.с. 114).

Страховою компанією за наслідками проведення огляду транспортного засобу, складення ремонтної калькуляції №2210497 від 05.01.2022 встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X5», номерний знак НОМЕР_2 , становить 511035, 61 грн., тому 14.07.2022 відповідно до страхового акту №2210497-1 за полісом №206842105 від 17.11.2021 прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 128 500, 00 грн, яке в подальшому було перераховано на рахунок позивача (а.с. 100 - 142).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції із посиланням на норми ч.ч. 1-3 ст. 22, ч. 3 ст. 386, ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188, п. 2 ч. 1 ст. 1192, ст. 1194 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 382 535,61 грн (511035,61 128500,00). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що внаслідок дій відповідача позивач був позбавлений можливості вільно пересуватися і користуватись своїм майном, що викликало у позивача негативні емоції, занепокоєння, переживання, стрес, тривалу невизначеність, втрату звичайного способу життя, призвело до необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень та відновлення порушеного права, що вказує на заподіяння йому моральних страждань.

Крім того, судом враховано, що під час дорожньо-транспортної пригоди пасажиром автомобіля марки «BMW X5» була дружина позивача - ОСОБА_4 , яка отримала тілесні ушкодження та змушена була звертатися за лікарською допомогою (а.с. 37). В свою чергу відповідач уникає контакту з позивачем та не бажає в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки. Виходячи із засад розумності і справедливості, місцевий суд правильно визначив розмір морального відшкодування в сумі 10 000,00 грн, що є достатньою компенсацією понесених позивачем психо-емоційних втрат немайнового характеру.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

12 травня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 623/290/21, провадження № 61-9224св21 (ЄДРСРУ № 104373341) досліджував питання щодо відсутності доказів про право власності на автомобіль (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо), як підстава для відмови в позові про відшкодування шкоди завданої в наслідок ДТП та строк звернення до суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц (провадження № 61-9445св18) зазначено, що «пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Враховуючи те, що відповідно до статтей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

Як вище зазначено, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW X5», номерний знак НОМЕР_2 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_5 (а.с. 15-16), а відтак має право на відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Що стосується порушень норм процесуального права, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає наступне.

В апеляційній скарзі містяться доводи щодо відсутності у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, а відповідно до правового висновку Верховного Суду України, наведеному у постанові від 31.08.2022 по справі №463/8859/20, повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів, судові повістки неодноразово направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 59), проте поштові рекомендовані відправлення повернулись на адресу суду не врученими, з поштовою відміткою: «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 60-61, 74-77, 82-85).

Також відповідач в телефонному режимі неодноразово повідомлявся, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа за позовом до нього про стягнення шкоди, що підтверджується змістом телефонограм, які складені секретарем судового засідання, що свідчить про його обізнаність про судове провадження, проте на виклики не з`являвся (а.с. 56, 87).

В загальному відповідач не з`явився в судові засідання, які були призначені на 23.02.2023, 30.03.2023, 27.04.2023, 31.05.2023, 13.06.2023 та 13.07.2023, про причини неявки суд не повідомив жодного разу.

При цьому, судом першої інстанції було вчинено всі необхідні дії з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Місцевий суд надсилав поштову кореспонденцію на адресу, за якою ОСОБА_2 зареєстрований і за якою фактично проживає, проте поштову кореспонденцію скаржник не отримував і відповідно до ст. 131 ЦПК України не повідомляв суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи, якщо таке мало місце.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що, оскільки ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції (оскільки особисто прийняв телефонограми із відповідним змістом), повідомлявся про дату, час та місце судових засідань за адресою, яка відповідає його реєстрації і фактичному місцю проживання, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду.

Свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася судом першої інстанції, а в подальшому посилання скаржника на те, що місцевий суд не повідомив його про дату, час та місце судового засідання, що є порушенням норм процесуального права, розцінюється апеляційним судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Посилання ОСОБА_2 на заміну сторони у справі відповідача ОСОБА_6 на ОСОБА_2 без отримання відповідної заяви позивача чи його представника та з порушенням ст. 51 ЦПК України, не є переконливими, оскільки очевидна технічна помилка у написанні імені та по-батькові відповідача у тексті позовної заяви (перша сторінка), була виправлена позивачем шляхом подання уточненої позовної заяви (а.с. 65-72), зміст якої є аналогічним попередньому позову.

В апеляційній скарзі вказується про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відсутності ухвали суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Однак, як вже вище зазначалось судом, ухвалою місцевого суду від 13.06.2023, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та зафіксованою у протоколі судового засідання, було витребувано з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» документи щодо страхового випадку, який відбувся 21.12. 2021, закрито підготовче судове засідання, а розгляд справи призначений по суті (а.с. 91-92).

Таким же чином без винесення окремого процесуального документу суд першої інстанції в судовому засіданні 13.07.2023 протокольно ухвалив проводити заочний розгляд даної справи (а.с. 147 зворот).

Відсутність ухвали суду про закриття підготовчого судового засідання і призначення розгляду справи по суті, а також ухвали суду про заочний розгляд справи у вигляді окремого процесуального документу не призвело до неправильного вирішення спору, а відтак не є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, скаржником не зазначено, яким чином вказані на його думку порушення вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення, враховуючи те, що в апеляційній скарзі не оскаржується висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, а також розміру матеріальної та моральної шкоди.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі Сутяжник проти росії від 23 липня 2009 року, відповідно до якого не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Яремчука Олега Васильовича залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст складений: 14.02.202.