КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/12453/23

Апеляційне провадження № 22-з/824/244/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Опалюка Сергія Валерійовича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Опалюк С.В. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовлено (т. 1 а.с. 238-239).

Не погодившись з ухвалою суду, 09 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Опалюк С.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на будь-яких рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 у банківських установах або інших фінансово-кредитних установах в межах суми 409 949 грн. (т. 2 а.с. 1-10).

Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року - скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми позову 409 949 грн. (т. 2 а.с. 54-58).

19 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Опалюк С.Л. направив до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7 105,60 грн. (т. 2 а.с. 62-67).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Опалюк С.В. підтримав заяву і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, про що у справі є докази. Факт належного повідомлення ОСОБА_1 підтвердив в суді його представник - адвокат Опалюк С.В., про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідачка ОСОБА_2 про розгляд заяви апеляційним судом 13 лютого 2025 року була сповіщена повідомленням 28 січня 2025 року її представника - адвоката Яворського С.С. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (а.с. 76-85, 100).

12 лютого 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яворський С.С. подав письмові заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення (а.с. 97-99).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 4 ст. 270 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року - скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми позову 409 949 грн. (т. 2 а.с. 54-58).

Тобто, апеляційним судом спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог, оскільки наведена постанова була прийнята з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.

Відтак, немає підстав для розподілу судових витрат, понесених у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, оскільки у суду апеляційної інстанції на даному етапі розгляду справи відсутні правові підстави для вирішення питання розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Опалюка С.В. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

При цьому, на думку колегії суддів, таке судове рішення не перешкоджає позивачу заявити про відшкодування судових витрат в суді першої інстанції під час розгляду справи по суті спору.

Керуючись ст. ст. 134, 137, 141, 270 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Опалюка Сергія Валерійовича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Дата складання повного судового рішення - 14 лютого 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова