Єдиний унікальний номер справи №355/1427/22
Провадження №22-ц/824/275/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Київського обласного центру зайнятості на рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року у справі за позовом Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Київський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що у період з 04. 06. 2019 року по 30. 08. 2019 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в Баришівській районній філії Київського обласного центру зайнятості. На підставі наданих відповідачем відомостей та поданих документів їй була призначена допомога по безробіттю у відповідності до ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», ст. ст. 6,22,23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку реєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19. 09. 2018 року № 792. Відповідач під час звернення за допомогою була обізнана під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, та про відповідальність за подання недостовірних відомостей. Під час обміну інформацією з Пенсійним фондом України було виявлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Броварської РДА та отримує грошову державну допомогу непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом. Вказана обставина підтверджена листом Управління соціального захисту населення Броварської РДА від 17. 06. 2021 року № 08-14/498, згідно з яким відповідачка перебуває на обліку в Управлінні з 01. 01. 2010 року по даний час, та отримує грошову державну допомогу дітям з інвалідністю на сина, і за період з 01. 01. 2010 року по 09. 03. 2020 року дана допомога виплачувалася із надбавкою за догляд. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 ЗУ «Про зайнятість населення» встановлено обов`язок безробітного інформувати кар`єрного радника протягом трьох робочих днів про обставини, які є підставою для припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього закону, а саме про факт отримання державної соціальної допомоги.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача неправомірно отриману допомогу по безробіттю у сумі 10 640, 96 грн. та судовий збір.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року у задоволенні позовних вимог Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернуся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не надано оцінки наявності правових підстав на отримання ОСОБА_1 статусу безробітної, а відтак і допомоги по безробіттю. Зазначає, що судом не враховано, що відповідачем сума отриманої допомоги жодним чином, в тому числі і в судових засіданнях, не заперечувалась. Крім того, вказує, що судом не було витребувано доказів їх виплати відповідачу.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідно до заяви про надання (поновлення) статусу безробітного від 04.06.2019 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в Баришівській районній філії Київського обласного центру зайнятості, на підставі наданих нею відомостей та поданих документів їй була призначена допомога по безробіттю у відповідності до ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», ст. ст. 6,22,23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку реєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19. 09. 2018 року № 792.

ОСОБА_1 була обізнана під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, та про відповідальність за подання недостовірних відомостей.

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Броварської РДА від 17. 06. 2021 року № 08-14/498, вбачається , що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні з 01.01.2010 року по даний час, та отримує грошову державну допомогу дітям з інвалідністю на сина, і за період з 01. 01. 2010 року по 09. 03. 2020 року дана допомога виплачувалася із надбавкою за догляд.

Згідно з Акту № 19 розслідування страхових випадків та обґрунтування виплат матеріального забезпечення відповідно до закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що безробітна ОСОБА_1 перебувала на облік в центрі зайнятості з 04.06.2019 року по 30.08.2019 року. За даними, що надійшли по обміну з РЗО про отримання соціальних виплат, з`ясовано, що ОСОБА_1 в період 04.06.2019 року по 30.08.2019 року перебувала на обліку в управлінні та одержувала щомісячну державну соціальну грошову допомогу дітям з інвалідністю, дана допомога виплачувалася з надбавкою на догляд.

Наказом «Про повернення незаконно отриманих коштів» №13/30.01-31 від 04.08.2021 року ОСОБА_1 необхідно повернути кошти, виплачені як допомога по безробіттю у сумі 10640, 96 грн за період 11.06.2019 року по 29.08.2019 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що позивачем не надано доказів прийняття рішення про щомісячне нарахування грошової допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , та докази перерахування їй цих коштів.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не надано оцінки наявності правових підстав на отримання ОСОБА_1 статусу безробітної, а відтак і допомоги по безробіттю.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження доводів про надання (поновлення) ОСОБА_1 статусу безробітного надано суду заяву останньої про надання (поновлення) їй статусу безробітного від 04.06.2019 року та заяву про призначення (поновлення) виплати ОСОБА_1 від 04.06.2019 року та Додаток №2 до Індивідуального плану працевлаштування безробітного, а саме права та обов`язки зареєстрованих безробітних від 04.06.2019 року.

Таким чином, з 04.06.2019 року ОСОБА_1 набула статусу безробітного та відповідно до заяви про призначення (поновлення) виплати ОСОБА_1 від 04.06.2019 року просила призначити (поновити) їй виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття « з 8- го дня після реєстрації (поновлення)статусу безробітного.

Позивач зазначає, що на підставі наданих ОСОБА_1 відомостей та поданих документів їй була призначена допомога по безробіттю у відповідності до ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», ст. ст. 6, 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку реєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19. 09. 2018 року № 792.

Загалом за увесь час перебування на обліку вона отримала грошової допомоги по безробіттю в сумі 10640,96 грн.

Вказана сума була визначена згідно Акту № 19 розслідування страхових випадків та обґрунтування виплат матеріального забезпечення відповідно до закону України «Про зайнятість населення».

Водночас матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати ОСОБА_1 вказаної суми коштів

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що позивачем не надано до суду доказів прийняття рішення про щомісячне нарахування грошової допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та докази перерахування їй цих коштів.

Твердження позивача про те, що відповідачем сума отриманої допомоги жодним чином, в тому числі і в судових засіданнях, не заперечувалась не відповідає дійсності.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням, оскільки для визнання таких обставин законодавець передбачив окрему форму висловлення (пряме зазначення про таке визнання в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників), про що прямо вказано в ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

В ході розгляду справи відповідач підтвердила факт отримання допомоги на дитину з інвалідністю, в той же час жодної заяви про визнання позовних вимог в цілому, а також підтвердження отримання конкретних сум допомоги по безробіттю не надавала.

Зважаючи на наведене, підстав для звільнення позивача від обов`язку доведення як самого факту отримання відповідачем допомоги по безробіттю, так і конкретного її розміру, суд не вбачає.

Що стосується доводів позивача, про те, що судом не було витребувано доказів виплати відповідачу допомоги по безробіттю, суд суд зазначає таке.

Відповідно до ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Матеріали справи не містять вказаного клопотання позивача, тому зазначені доводи апеляційної інстанції є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин справи та дотриманням норм матеріального права при її вирішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько