ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7439/24 Номер провадження 22-ц/814/1030/25Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2024 року та на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2024 року за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 30.11.2012 року з на 1/8 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обгрунтування позову вказував, що на підставі судового наказу Октябрського районного суду м. Полтави від 11.04.2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2018 року. На підставі вказаного судового наказу, 11.01.2021 року державним виконавцем Полтавського ВДВС у Полтавському районі, Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пальок В.П. відкрито виконавче провадження.

Зазначав, що 02.09.2024 року головним державним виконавцем Полтавського ВДВС у Полтавському районі, Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юношевим Д.А. винесено постанову про арешт коштів боржника, та з метою виконання судового рішення проводив нарахування аліментів у значно завищеному розмірі.

Також вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народилася друга дитина - донька ОСОБА_5 від іншого шлюбу.

Посилався на те, що після видачі судового наказу сплачував аліменти на рахунок стягувача, періодично давав їй готівкові кошти та купував одяг та взуття для сина. Після відкриття виконавчого провадження, аліменти стягувалися в примусовому порядку через роботодавця. Проте наразі через бездіяльність виконавчої служби йому нараховано заборгованість і арештовано рахунки в банку.

Вказував, що в листопаді 2022 року його звільнено з військової служби за станом здоров`я. З 22.03.23 року йому встановлено другу групу інвалідності. З моменту встановлення інвалідності він ніде не працює та продовжує лікування. Жодних доходів окрім пенсії та пільг на комунальні послуги він не отримує, а тому не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Враховуючи викладене просив задовольнити позов про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі судового наказу Октябрського районного суду м. Полтави №554/1749/18 від 11.04.3018 року з 1/4 до 1/6 частини.

Вказано, що з дня набрання рішення суду законної сили рішенням суду стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Додатковим рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2024 року в задоволенні позову представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кобрися О.М. про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів -відмовлено

З вказаним рішенням та додатковим рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подавши на них апеляційні скарги, посилаючись на порушення норм процесуального та невірного застосування матеріального права просить скасувати рішення та додаткове районного суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити та стягнути з позивача витрати на правову допомогу.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу про те, що наявність інвалідності та народження другої дитини вплинуло на його матеріальний стан, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Окрім того вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки суд на стадій розгляду по суті, прийняв додаткові письмові докази, які не надавалися до позову, при цьому позивачем не було порушено питання щодо поновлення строку на їх прийняття.

Також зазначає, що районним судом безпідставно відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу у зв`язку з тим, що стороною не надано квитанцій про оплату таких послуг.

20.01.2025 року від ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, просить її залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції призначалося з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні позивач та його представник, відповідач та її представник до суду не з`явилися подавши заяву з проханням слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави №554/1749/18 від 11.04.2018 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 19.03.2018 року.

Також встановлено, що з ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.05.2019 року.

Крім того встановлено, що відповідач з 22.03.2023 року є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 15.04.2024 року.

Задовольняючи частково позов районний суд виходив з того, що народження іншої дитини від другого шлюбу та встановлення інвалідності, свідчить про погіршення матеріального стану позивача, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставин, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 зазначав, що його матеріальне становище суттєво змінилося, зокрема, у зв`язку з народженням в другому шлюбі доньки ОСОБА_7 , на утримання та забезпечення якої він несе додаткові витрати, а також встановлення йому інвалідності, що підтверджується належними та допустимими доказами та вказує на погіршення матеріального становища платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №727/1599/22, від 10.10.2023 у справі №682/2454/22, від 27.11.2024 у справі №613/1404/23.

З урахуванням наявності на утриманні позивача двох дітей та встановлення відповідачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби, районний суд дійшов вірного висновку, що необхідним і достатнім розміром аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення гармонійного розвитку дитини є 1/6 частина від всіх видів заробітку позивача, з урахуванням вимог ст. 182 СК України.

Посилання відповідача на те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються на її користь з позивача на утримання їх доньки, оскільки позивачем не доведено погіршення його матеріального стану та неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному рішенням суду і необхідності зменшення їх розміру - спростовуються вимогами закону та фактичними обставинами справи.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення районний суд виходив з того, що відповідачем не надано квитанції, яка підтверджувала сплату за отримані послуги.

Колегія суддів погоджується із висновок районного суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Разом з тим, мотиви відмови, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, а тому підлягають виправленню. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе залишити рішення в силі, доповнивши мотиви для відмови у редакції даної постанови.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За умовами частин 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи те, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів фактично задоволено повністю та зменшено їх розмір, відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача.

Визначення судом зменшеного розміру аліментів у іншій частці, ніж прохав позивач, не вказує на часткове задоволення позову, оскільки по-перше, розмір аліментів визначає суд; по-друге, позиція відповідача зводилася до заперечень підстав зменшення аліментів взагалі, а не щодо розміру їх частки.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для їх скасування з мотивів, викладених у апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення та додаткове рішення суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2024 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : ______________________ __ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна