ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/2994/24Головуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р.
Провадження № 22-ц/817/254/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 598/2994/24 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року (постановлену суддею Щербатою Г.Р., дата складення повного тексту судового рішення 26 грудня 2024 року) про відмову у видачі судового наказу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - ТОВ «Газорозподільні мережі України», стягувач, апелянт), в інтересах якого діє адвокат Дубчак С.П., звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 1807.75 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 165 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє адвокат Дубчак С.П., подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, формально підійшов до з`ясування обставин справи та не врахував всіх обставин, зазначених в заяві, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу у зв`язку з ненаданням копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі між заявником і боржником, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості. Зокрема, послуги з розподілу природного газу надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України» на підставі Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498. Крім того, споживач (боржник) ОСОБА_1 не звертався до Оператора ГРМ з письмовою вимогою про надання йому підписаної уповноваженою особою Оператора ГРМ письмової форми договору розподілу природного газу. За таких обставин, факт відсутності письмової форми договору розподілу природного газу, за наявності підписаної боржником заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 24 квітня 2024 року, не може бути підставою для відмови у видачі наказу.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах заяви відсутні докази того, що ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, які надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України», а саме заявником не додано копії договору, укладеного між сторонами в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною першою статті 161 ЦПК України визначено випадки, у яких може бути видано судовий наказ, зокрема передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо:

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною третьою статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У частині першій статті 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, однією з яких є подання заяви з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу (пункт 1).

Аналіз зазначених процесуальних норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язок заявника, визначений пунктом 3 частини третьої статті 163 ЦПК України, а саме надати копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, кореспондується з пунктом 7 частини першої статті 161 ЦПК України, яким визначено право звертатись із заявою про видачу судового наказу на підставі такого договору.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявник просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вимогу, визначену пунктом 3 частини першої статті 161 ЦПК України.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» не заявляло вимоги, передбаченої пунктом 7 частини першої статті 161 ЦПК України.

Отже, заява ТОВ «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги подана у відповідності до пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України, а відтак обов`язок подання копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, не розповсюджується на вказану заяву.

Колегія суддів зауважує, що наявність заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу можливо встановити на підставі інших доказів та за відсутності відповідного договору, що узгоджується із пунктом 4 частини третьої статті 163 ЦПК України щодо можливості подачі інших документів або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблені правові висновки про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

З огляду на викладене відсутність копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким не було заявлено будь-яких вимог, не може бути підставою до відмови у видачі судового наказу за заявою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав ненадання ТОВ «Газорозподільні мережі України» копії договору, укладеного з ОСОБА_2 в письмовій формі.

Більше того, суд першої інстанції не врахував, що представником заявника подано заяву про видачу наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги із розподілу природного газу, до якої долучено копію заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 24 квітня 2024 року, Типовий договір розподілу природного газу та розрахунок виникнення заборгованості за послуги розподілу природного газу.

Згідно заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 24 квітня 2024 року міститься інформація про абонента - ОСОБА_1 , рахунок - НОМЕР_1 , ЕІС-код 56 XM31F58365796О, адреса об`єкта - АДРЕСА_1 , дані про обсяг спожитого природного газу за газовий рік. Вказана заява підписана ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заявника заслуговують на увагу, а висновок суду щодо відмови у видачі судового наказу на підставі пункту 1 частини першої статті 165 ЦПК України є помилковим та не відповідає нормам діючого процесуального законодавства, тому у відповідності до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду про передачу справи для продовження розгляду не стосується вирішення по суті питання про видачу судового наказу і не є остаточним судовим рішенням у справі, тому відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити.

Ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2024 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 13 лютого 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак