КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2750/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/21597/23

03 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Карповської Лади Володимирівни на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року, постановлену під головуванням Усатової І.А., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівни, стягувач: ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівни, заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 .

Скаргу мотивовано тим, що 27лютого 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/15147/20 від 02 грудня 2021 року про визначення способу участі батька - ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожної другої та четвертої суботи місяця з 11.00 години до 20.00 години, весняні канікули у парні роки, осінні канікули у непарні роки два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, половина зимових канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

05 травня 2023 року Головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумовою Надією Іванівною відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. Боржником за виконавчим провадженням НОМЕР_2 визначено матір дитини - ОСОБА_1 .

Із постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 травня 2023 року, державним виконавцем запропоновано боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

28 червня 2023 року державним виконавцем складено акт без присутності понятих, у якому відображено відомості про те, що побачень батька з дочкою у встановлені рішенням суду дні не відбувається і мати перешкоджає спілкуванню з дитиною.

30 червня 2023 року вона, як сторона боржника за виконавчим провадженням, подала до державного виконавця заяву щодо причин неможливості особистих зустрічей батька з дитиною, в якій зазначала, що у зв`язку з продовженням військової агресії з боку російської федерації, у 2022 році вона вимушена була разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 покинути територію України та повідомила державного виконавця про те, що державні органи Республіки Австрія надали їй з донькою тимчасовий захист відповідно до Директиви Ради Європейського Союзу від 20.07.2001 року №2001/55/ЕС про тимчасовий захист, та просила врахувати ту обставину, що вона не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною та просила закінчити виконавче провадження.

Не дивлячись на зазначені нею у заяві про неможливість особистих зустрічей батька з дитиноюпричини, державним виконавцем складено акт від 08 липня 2023 року, у якому відображено відомості про те, що побачення батька з дочкою у встановлені рішенням суду дні, а саме: 08 липня 2023 року не відбулося у зв`язку з перебуванням скаржниці з дитиною з грудня місяця 2022 року закордоном.

22 липня 2023 року державним виконавцем складено третій акт, в якому відображено відомості про те, що побачення батька з дочкою у встановлені рішенням суду дні, а саме: 22 липня 2023 року не відбулося у зв`язку з перебуванням боржника з дитиною з грудня 2022 року за кордоном.

09 серпня 2023 року в рамках ВП НОМЕР_2 державним виконавцем винесено постанову про накладання на неї штрафу у розмірі 1700, 00 грн.

Разом з тим, 09серпня 2023 року вона подала до державного виконавця клопотання вх. №16962, у якому містилося запрошення державного виконавця бути присутньою на платформі VIBER для проведення групової відео- конференцій разом з батьком дитини та донькою, щоб остання впевнилась, що позивачкою не чиняться перешкоди в спілкуванні батька з донькою у дати, які відповідають графіку побачень, визначених рішенням суду, а саме:12.08.2023 - з 11.00 години до 20.00 години; 26.08.2023 - з 11.00 години до 20.00 години;09.09.2023 - з 11.00 години до 20.00 години; 23.09.2023 - з 11.00 години до 20.00 години;14.10.2023 - з 11.00 години до 20.00 години; 28.10.2023 - з 11.00 години до 20.00 години;11.11.2023 - з 11.00 години до 20.00 години; 25.11.2023 - з 11.00 години до 20.00 години;09.12.2023 - з 11.00 години до 20.00 години; 30.12.2023 - з 11.00 години до 20.00 години.

Однак, 12 серпня 2023 року державний виконавець, а так само - батько дитини, на зустріч на платформі VIBER у груповій відеоконференцїї не з`явилися і цього ж дня державним виконавцем складено черговий акт від 12 серпня 2023 року, у якому відображено, що побачення батька з дитиною 12 серпня 2023 року не відбулося.

Черговий акт державного виконавця складено і 16 серпня 2023 року без присутності понятих, у якому відображено, що станом на 16 серпня 2023 року боржником не виконано рішення суду в частині спілкування батька з дитиною два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

25 серпня 2023 року на підставі акта від 12 серпня 2023 року державним виконавцем прийнято постанову про накладання штрафу на боржника у розмірі 3 400, 00 грн. Також, 25 серпня 2023 рокугГоловним державним виконавцем Абакумовою Н.І. прийнято чергову постанову про накладання штрафу від 25.08.2023 року ВП НОМЕР_2 у розмірі 3 400, 00 грн.

08 вересня 2023 року вона, як сторона боржника за виконавчим провадженням, повторно подала до державного виконавця клопотання вх. №20341, разом з надісланим батьку дитині запрошеннямпрозустріч на платформі VIBER у груповій відео- конференції на дату, зокрема, 09 вересня 2023 року, однак, ні державний виконавець, ні стягувач на зустріч з дитиною і спілкування шляхом відеоконференції на платформі VIBER не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Заявник зазначала, що особливості виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною визначено частинами 1, 2, 3 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Також приписами п. 5 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі по тексту - Інструкція) визначено, що якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувана з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

За доводами скарги заявника ОСОБА_1 , всупереч вказаним законодавчим вимогам, державний виконавець, починаючи з дати відкриття виконавчого провадження (05.05.2023 року), не здійснила жодної правомірної дії для визначення місця побачення батька з дитиною, а також не врахувала поважність обставин, що зумовили неможливість особистих зустрічей батька з дитиною на території України, та позицію сторони боржника за виконавчим провадженням про можливість виконання рішення суду шляхом спілкування дитини з батьком в режимі відеоконференцій у мережі Інтернет на будь-якій платформі.

Посилаючись на бездіяльність головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівнипід час здійснення виконавчого провадження НОМЕР_2, заявник ОСОБА_1 просила суд:

визнати бездіяльність Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівни по здійсненню перевірки виконання рішення суду по справі №760/15147/20 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 боржником - ОСОБА_1 неправомірною;

поновити порушене право скаржника ОСОБА_1 (місце АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) шляхом зобов`язання Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумову Надію Іванівну здійснювати перевірки виконання рішення суду по справі №760/15147/20 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 шляхом приєднання до групової відеоконференції засобами телефонного зв`язку та відеозв`язку за допомогою месенджеру Viber на період дії в Україні воєнного стану та/або до повернення дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на територію України.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 рокув задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівни, стягувач: ОСОБА_2 , відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Карповська Лада Володимирівна подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16.11.2024 року у справі №760/21597/23 в частині відмови в задоволенні вимог про визнання бездіяльності Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівни по здійсненню перевірки виконання рішення суду у справі №760/15147/20 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 неправомірною скасувати, та в цій частині прийняти нове судове рішення, яким визнати бездіяльність Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівни по здійсненню перевірки виконання рішення суду по справі №760/15147/20 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 неправомірною.

Покласти судові витрати у справі у вигляді судового збору на Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконною та необгрунтованою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що державним виконавцем не визначено місце побачення стягувача з дитиною та не враховано позицію сторони (боржника) виконавчого провадження та інтереси дитини, що суперечить вимогам ч. 2 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 розділу IX Інструкції.

Надані судом першої інстанції при розгляді скарги роз`яснення про те, що скаржниця (боржник за виконавчим провадженням)не позбавлена права у порядку ст. 435 ЦПК України змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, суперечать процесуальним вимогам, визначеним ЦПК України, оскільки право зміни способу та порядку виконання рішення,передбачено ч. 1 ст. 435 ЦПК України, мають стягувач і виконавець, а не боржник за виконавчим провадженням.

До того ж, просила врахувати, що 12 червня 2024 року колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалено постанову по адміністративній справі №320/43864/23, визнано протиправною та скасовано постанову Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.11.2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про накладання на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Карповська Лада Володимирівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Головний державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумова Надія Іванівна та стягувач: ОСОБА_2 в судове засіданння не з?явились, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.02.2023 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/15147/20 від 02 грудня 2021 року про визначення способу участі батька - ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожної другої та четвертої суботи місяця з 11.00 години до 20.00 години, весняні канікули у парні роки, осінні канікули у непарні роки два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, половина зимових канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

05 травня 2023 року Головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумовою Н.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження.

Боржником за виконавчим провадженням НОМЕР_2 визначено матір дитини - ОСОБА_1 та запропоновано боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Надалі, 28.06.2023 року головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумовою Н.І. складено акт, в якому відображено відомості про те, що побачень батька з дочкою у встановлені рішенням суду дні не відбувається і мати перешкоджає спілкуванню з дитиною.

30.06.2023 року ОСОБА_1 подала до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву, датовану 29.06.2023 року, щодо причин неможливості особистих зустрічей батька з дитиною. В заяві боржник вказувала про перебування її разом з дитиною з грудня 2022 року у Республіці Австрія та отримання там тимчасового захисту, у зв`язку з чим просила врахувати відсутність перешкод у спілкуванні батька з дитиною та закінчити виконавче провадження.

У подальшому, головним державним виконавецем Абакумов ою Н.І. складено акти від 08.07.2023 року, від 22.07.2023 року, в яких відображено відомості про те, що побачення батька з дочкою у встановлені рішенням суду дні, а саме: 08.07.2023року, 22.07.2023 року не відбулося у зв`язку з перебуванням позивача з дитиною з грудня 2022 року за кордоном.

09.08.2023 року в рамках ВП НОМЕР_2 державним виконавцем винесено постанову про накладання на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грнта зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Також, 09.08.2023 року ОСОБА_1 подала до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) клопотання вх. №16962, у якому містилося запрошення державного виконавця бути присутньою на платформі VIBER для проведення групової відео- конференції разом з батьком дитини та донькою, щоб остання впевнилась, що позивачкою не чиняться перешкоди в спілкуванні батька з донькою у дати, які відповідають графіку побачень, визначених рішенням суду, а саме: 12.08.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 26.08.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 09.09.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 23.09.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 14.10.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 28.10.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 11.11.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 25.11.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 09.12.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 30.12.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години.

09.08.2023 року ОСОБА_1 подала до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) письмові пояснення вх. №16968 та просила врахувати те, що судовим рішенням не встановлено обов`язковість саме особистих зустрічей батька з дитиною, а тому державним виконавцем здійснено заходи щодо перевірки виконання рішення суду всупереч порядку, визначеному у рішенні суду та без узгодження цих дій з усіма сторонами виконавчого провадження.

12.08.2023 року та 16.08.2023 року головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумовою Н.І. складено акти в яких відображено відомості про те, що побачення батька з дочкою у встановлені рішенням суду дні, а саме: 12.08.2023 року, 16.08.2023 року не відбулося.

На підтаві акту державного виконавця від 16.08.2023 року головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумовою Н.І., 25.08.2023 винесено постанову про накладання штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400 грн.

08.09.2023 ОСОБА_1 подала до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) клопотання вх. №20341, у якому містилося запрошення державного виконавця бути присутньою на платформі VIBER для проведення групової відео- конференцій разом з батьком дитини та донькою, щоб остання впевнилась, що позивачкою не чиняться перешкоди в спілкуванні батька з донькою у дати, які відповідають графіку побачень, визначених рішенням суду, а саме: 26.08.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 09.09.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 23.09.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 14.10.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 28.10.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 11.11.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 25.11.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 09.12.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години; 30.12.2023 року - з 11.00 години до 20.00 години.

08.11.2023 року головним державним виконавецем Абакумовою Н.І. складено акт, в якому встановлено, що сумісного відпочинку стягувача з дитиною у непарні роки під час осінніх канікул (2023 рік) не відбулося.

На підставі вказаного акту державного виконавця від 08.11.2023 року державним виконавцем 15.11.2023 року винесено чергову постанову про накладання штрафу на позивача у розмірі 3400 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2024 року у справі № 320/43864/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 року та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), за участю третьої особи - Абакумов ої Н.І. про визнання протиправною та скасування постанови задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.11.2023 року про накладання на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівни, стягувач: ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на те, що скарга скаржника на бездіяльність виконавця не грунтується на нормах чинного законодавства, а скаржник просить захистити її права шляхом зобов?язання державного виконавця вчиняти дії, вчинення яких не передбачено чинним законодавством та судовим рішенням, а тому дана скарга задоволенню не підлягає

Оскільки представник ОСОБА_1 адвокат Карповська Лада Володимирівна оскаржує судове рішення лише в частині відмови в задоволенні вимог про визнання бездіяльності Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Абакумової Надії Іванівни по здійсненню перевірки виконання рішення суду у справі № 760/15147/20 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 неправомірною, то керуючись приписами ст. 367 ЦПК україни суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року в оскаржуваній частині відповідає.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

Згідно з практикою ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання завдання шкоди одній із сторін.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Відповідно до пункту 8 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі якщо час та місце побачень з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням. Протилежне свідчитиме про несвоєчасне і неповне вчинення виконавчих дій виконавцем під час виконання рішення суду.

Зазначений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/11909/21 (провадження № 61-2624св22), 05 квітня 2023 року у справі № 210/529/19 (провадження № 61-10424св22).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Скарга на бездіяльність державного мотивовна фактично тим, що фізичні зустрічі дитини з батькомунеможливлені, оскільки боржник вжив заходів щодо забезпечення безпеки дитини, її гармонійного розвитку на період воєнного часу, а саме: боржник - ОСОБА_1 разом з дочкою на теперішній час фактично перебувають у Австрії, де отримали прихисток.

Колегія суддів враховує, що згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Разом з тим, у пункті 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом, у тому числі виконавець має дотримуватись вимог частин першої та другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про забезпечення побачень стягувача з дитиною у час та місці, визначеному рішенням суду.

Отже, у цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини.

27.02.2023 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/15147/20 від 02 грудня 2021 року про визначення способу участі батька - ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожної другої та четвертої суботи місяця з 11.00 години до 20.00 години, весняні канікули у парні роки, осінні канікули у непарні роки, два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, половина зимових канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

Таке рішеннясудує обов`язковим для виконання сторонами та уповноваженим державним виконавцем.

Таким чином, у рішенні суд визначив графік побачень стягувача з дитиною, а тому виконавець в односторонньому порядку не вправі змінювати таке рішення суду, що виконується, оскільки таке судове рішення набрало законної сили, на його виконання суд видав виконавчий лист, а державний виконавець відкрив виконавче провадження.

У межах виконавчого провадження виконавець, так само як і суди під час розгляду скарги на дії та/або бездіяльність державного виконавця, не вправі здійснювати перегляд рішення суду, що виконується, це виходить за межі виконання виконавцем рішення суду та розгляду справи судом на такій її завершальній стадії.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця з тих підстав, що під час примусового виконання судового рішення державний виконавець діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження», здійснювала заходи примусового виконання судового рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а належному виконанню судового рішення перешкоджає те, що боржниця разом із дочкою перебувають у Австрії у статусі біженців, і така обставина є вимушеною, обґрунтованою і тимчасовою.

Аналогічних висновки викладені Верховниим Судом у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 619/4720/18 (провадження № 61-381св24).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що державним виконавцем не визначено місце побачення стягувача з дитиною, колегія суддів відхиляє, оскільки рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/15147/20 від 02 грудня 2021 року, яке набрало законної сили, визначено, що зустрічі батька з донькою повинні проходити: кожної другої та четвертої суботи місяця з 11.00 години до 20.00 години, весняні канікули у парні роки, осінні канікули у непарні роки два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, половина зимових канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

Резолютивна частина рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/15147/20 від 02 грудня 2021 року дзеркально відображено державним виконавцем в резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2023 року.

При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу з якого б достовірно можна було встановити факт звернення боржника до стягувача з метою узгодження порядку виконання рішення суду, під час перебування боржниці разом із дочкою у Австрії у статусі біженців, шляхом приєднання до зустрічі на платформі VIBER у груповій відеоконференцїї.

Доводи скарги про те, що державним виконавцем вчинено бездіяльність в частині перевірки виконання боржником рішення суду у справі №760/15147/20 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, оскільки таку перевірку державний виконавець мав здійснити шляхом приєднання до зустрічі на платформі VIBER у груповій відеоконференцїї між боржником, дитиною і стягувачем, колегія суддів вважає безпідставними, так як матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу попереднього узгодження боржником зі стягувачем проведення зустрічі на платформі VIBERспрямованої на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/15147/20 від 02 грудня 2021 року; створення боржником на платформі VIBERтакої зустрічі; направлення в плаформі VIBER запрошення стягувачу та державному виконавцю для приєднання до зустрічі та відхилення останніми такого запрошення.

Крім того, ні положення статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», ні інші нормативно-правові акти України не передбачають такого виду проведення перевірки державним виконавцем.

За таких обставин, підстави для покладення на державного виконавця зобов`язання провести такого виду перевірку виконання боржником судового рішення, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги приписи ч. 1 ст. 435 ЦПК Українипро те, що право зміни способу та порядку виконання рішення суду мають стягувач і виконавець, а не боржник за виконавчим провадженням, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже, за змістом статті 435 ЦПК України та статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення (постанови Верховного Суду від 27 травня 2024 року та від 26 червня 2024 року у справі № 619/3051/17).

Доводи апеляційної скарги про те, що 12 червня 2024 року колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалено постанову по адміністративній справі №320/43864/23, визнано протиправною та скасовано постанову Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.11.2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про накладання на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн, не стосуються предмету доказування у даній справі, з огляду на наступне.

Так, з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалено від 12.06.2024 у справі №320/43864/23вбачається, що підставою для скасування постанови Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.11.2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 стала та обставина, що до прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, було вже прийнято три інших постанови про накладення штрафів від 09.08.2023 року та від 25.08.2023року.

Шостий апеляційний адміністративний суд зауважив, що саме нормами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено які дії має вчинити державний виконавець при невиконанні рішення та при повторному невиконанні рішення суду.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду наголосила на тому, що нормами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено які дії, повноваження на вчинення яких державний виконавець має при невиконанні рішення та при повторному невиконанні рішення суду. Приписи ж статті 9 розділу ІХ Інструкції № 512/5 фактично змінюють положення статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», дозволяючи при цьому державному виконавцю виносити необмежену кількість постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення.

У відповідності до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відтак, у спірних правовідносинах слід застосовувати положення статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», який має вищу юридичну силу по відношенню до Інструкції № 512/5.

Враховуючи, встановлену відсутність законодавчих підстав для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення вчетверте, колегія суддів не вбачає за необхідне надання оцінки обставинам, з підстав наявності яких оскаржувані постанови були прийняті (а саме щодо невиконання рішення про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини).

Поряд з цим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалено від 12.06.2024 у справі № 320/43864/23 не встановлено жодних обставин, які б мали преюдиціне значення для даної справи так як не встановлено і порушення державним виконавцем норм статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» в частині не здійснення перевірки виконання боржником рішення суду по справі №760/15147/20, в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 шляхом приєднання до зустрічі на платформі VIBER у груповій відеоконференцїї між боржником, дитиною і стягувачем.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином доводи, викладені представником ОСОБА_1 адвокатом Карповською Ладою Володимирівною в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року в оскаржуваній частині постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Карповської Лади Володимирівни.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Карповської Лади Володимирівни залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Карповської Лади Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 рокув оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий: Судді: