КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-2500/96 Головуючий у І інстанції Гончарук В.П.
Провадження №22-ц/824/3497/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шейко Вольга Василівна, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Бюро обміну житлових приміщень при Київській міській адміністрації, про визнання обміну недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року заявник звернувся в Дніпровський районний суд м. Києва з заявою про скасування заходів забезпечення позову та просить суд скасувати заходи забезпечення позову у справі №2-2500/96 (в Дніпровському районному суді міста Києва) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Бюро по обміну житлових приміщень при Київській міській державній адміністрацій про визнання обміну недійсним, а саме: зняти арешт з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень про арешт майна, а саме: Реєстраційний номер обтяження: 1464067, Зареєстровано: 12.11.2004 11:26:11 за № 1464067 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м.Київ, пр-т Перемоги, 11 (234-65-63, 234-99-96, 235-30-35; ), Підстава обтяження: ухвала, б/н, 30.08.1996, Наpсуд, p-н Дніпpовський., Об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле , состояние: добудоване , статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 , Додаткові дані: Архівний номер: 43748KIEV1, Архівна дата: 28.10.1996, Дата виникнення: 28.10.1996, № реєстра: 4271-22, внутр. № 7501163D2BED532F4143, комментарий: вх.4700.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала справа №2-2500/96.

Ухвалою суду від 30 серпня 1996 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою суду від 23 жовтня 1996 року справу №2-2500/96 передано на розгляд Ленінградського районного суду м. Києва.

Позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено. Ухвала обґрунтована тим, що: «Як вбачається з довідки Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 р., архів Святошинського районного суду м. Києва повідомляє, що згідно алфавітних покажчиків 1996, 1997, 1998, 1999, 2000 років цивільна справа 2-2500/96 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Бюро обміну жилих приміщень при Київській міській адміністрації про визнання обміну недійсним, з Дніпровського суду м. Києва до Ленінградського суду м. Києва за підсудністю не зареєстрована.

Таким чином, ухвалою суду від 30 серпня 1996 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

З того часу необхідність заходів забезпечення позову відпала. Однак, ані позивач, ані відповідач не звернулися до суду із заявою про скасування таких заходів забезпечення. Арешт знаходиться в реєстрі, адже ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 1996 року була зареєстрована Першою київською державною нотаріальною конторою.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, захистити своє порушене право власності не може, відповідно просить суд захистити свої права шляхом скасування таких заходів забезпечення позову (арешту).

Ухвалою Дніпровського районного суду від 09 жовтня 2024 року в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Шейко В.В. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 04 грудня 2000 року Ленінградським районним судом міста Києва (Святошинський районний суд міста Києва) було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дарницького вагоноремонтного заводу, Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва про визнання обміну жилих приміщень недійсними та про визнання недійсним свідоцтв про право власності на житло. В позовних вимогах ОСОБА_2 - відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволені в повному обсязі.

Як вказував ОСОБА_1 , саме в рамках цієї справи за заявою ОСОБА_1 було накладено арешт на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 30 серпня 1996 року.

В подальшому з метою реалізації права на відчуження квартири ОСОБА_1 , з`ясувалось, що на квартиру за адресою АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 1996 року. Дана ухвала не була скасована, оскільки ніхто з такою вимогою не звертався.

В квітні 2024 року апелянт звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про скасування заходів забезпечення позову, однак ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви.

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви з підстав відсутності справи та ухвали в оригіналі, якою накладався арешт. Також судом було роз'яснено, щоіз заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Апелянт зазначає, що суд прийшов до хибних висновків щодо відсутності підстав для скасування заходів забезпечення позову, оскільки цивільна справа по суті розглянута, спір по суті вирішено, власником квартири є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374276085, підстави для забезпечення позову відпали.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Шейко В.В. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у суду відсутні матеріали вказаної цивільної справи та ухвала в оригіналі на підтвердження забезпечення позову, відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд не може за вказаною заявою скасувати заходи забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374276085, 12.11.2004 11:26:11 за № 1464067 реєстратором Першої київської державної нотаріальної контори на підставі ухвали б/н від 30.08.1996, Наpсуд, p-н Дніпpовський зареєстровано обтяження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Право приватної власності на вказане нерухоме майно зареєстровано 19.06.2012 року за ОСОБА_1 (1/2) та ОСОБА_3 (1/2) на підставі Свідоцтва про право власності від 19.12.2008 року, виданого Святошинською районною у місті Києві радою/розпорядження №2334 від 19.12.2008 року.

Згідно відповіді на адвокатський запит, Дніпровський районний суд міста Києва 24.05.2012 року повідомив, що у суді перебувала справа №2-2500/96 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Бюро по обміну житлових приміщень при Київській міській державній адміністрації про визнання обміну недійсним. Ухвалою Дніпровського районного суду від 30.08.1996 р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою суду від 23.10.1996 р. справу №2-2500/96 передано на розгляд Ленінградському районному суду м. Києва. Разом із цим, адвокату направлено копію ухвали суду від 30.08.1996 року про накладення арешту.

22.05.2024 року від Першої київської нотаріальної контори адвокатом отримана відповідь №3079/01-16 про те, що надати копію документу на підставі якого було внесено обтяження за 1996 рік не має можливості, у зв`язку із відсутністю документів.

Як вбачається з довідки Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2024 р., архів Святошинського районного суду м. Києва повідомляє, що згідно алфавітних покажчиків 1996,1997,1998,1999,2000 років цивільна справа 2-2500/96 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Бюро обміну жилих приміщень при Київській міській адміністрації про визнання обміну недійсним, з Дніпровського суду м.Києва до Ленінградського суду м. Києва за підсудністю не зареєстрована.

18.12.1997 Ленінградським судом розглянута справа №2-1404/1997 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення та зустрічним позовом - ОСОБА_1 до Відділу приватизації державного житлового фонду Ленінградського району м. Києва, ОСОБА_2 про визнання недійсним акту приватизації та визнання обміну недійсним.

Також, за довідкою архіву Святошинського районного суду м. Києва, справа №2-1404/1997 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення та зустрічним позовом - Відділ приватизації державного житлового фонду Ленінградського району м. Києва Маруженко Ользі Олександрівні про визнання недійсним акту приватизації та визнання обміну недійсним залишена без розгляду.

27.04.1998 Ленінградським судом розглянута справа №2-1457/1998 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

04.12.2000 Ленінградським судом розглянута справа №2-664/2000 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання обміну жилих приміщень недійсними та про визнання недійсним свідоцтв про право власності на житло. Згідно тексту рішення, позов надійшов до суду 13.10.1999 р.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

За загальним правилом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з частиною сьомою статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З матеріалів справи вбачається, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 накладено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.08.1996 року з метою забезпечення позову у справі №2-2500/96 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Бюро по обміну житлових приміщень при Київській міській державній адміністрацій про визнання обміну недійсним.

На даний час ОСОБА_1 є співвласником квартири, наявна у Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстрація обтяження нерухомого майна у вигляді арешту (архівний запис), внесена Першою київською державною нотаріальною конторою 12.11.2004 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30.08.1996 року, обмежує права заявника як власника, щодо проведення реєстраційних дій та вільного розпорядження своїм майном.

ОСОБА_1 є учасником справи № 2-2500/96, заходи забезпечення позову застосовані за його заявою, що підтверджується змістом ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30.08.1996 року. Відсутність в архівах суду матеріалів справи, знищеної за давністю зберігання, не може бути підставою для відмови у скасуванні заходів забезпечення позову, оскільки усі терміни, за яких арешт майна, накладений в рамках забезпечення позову в 1996 році, має доцільність та спрямований на забезпечення виконання судового рішення, на час розгляду даної заяви сплинули, тому обставини, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову наразі відсутні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у даній справі постановлена судом першої інстанції помилково, без урахування зазначених вище обставин та з порушенням вимог процесуального законодавства, що є підставою для її скасування та ухвалення нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 158, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шейко Вольга Василівна, задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у справі №2-2500/96 (за ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Бюро по обміну житлових приміщень при Київській міській державній адміністрацій про визнання обміну недійсним, а саме: зняти арешт з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень про арешт майна, а саме: Реєстраційний номер обтяження: 1464067, Зареєстровано: 12.11.2004 11:26:11 за № 1464067 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м.Київ, пр-т Перемоги, 11 (234-65-63, 234-99-96, 235-30-35; ), Підстава обтяження: ухвала, б/н, 30.08.1996, Наpсуд,p-н Дніпpовський., Об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле , состояние: добудоване , статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 , Додаткові дані: Архівний номер: 43748KIEV1, Архівна дата: 28.10.1996, Дата виникнення: 28.10.1996, № реєстра: 4271-22, внутр. № 7501163D2BED532F4143, комментарий: вх.4700.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар