РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Жолоб К.В.,

представника відповідача Жук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт капітал») 07.08.2024 звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обгрунтовує тим, що 27.07.2017 ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір №А74.731.70064, відповідно до якого їй було надано кредит на поточні потреби в сумі 20 000,00 грн строком до 27.07.2020. В свою чергу відповідач зобов`язалася повернути кредити разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 20 000,00 грн в строки визначені умовами договору. Проте, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 19.12.2023 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 43008,73 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 6051,15 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 3118,42 грн.; заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 33 839,16 грн.

Вказує, що 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма факторинг» було укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма факторинг» набуло права вимоги до божників перед АТ «Ідея банк», які визначені в реєстрі боржників.

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторинку №22/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Оптіма факторинг» відступило, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги до божників перед ТОВ «Оптіма факторинг», які визначені в реєстрі боржників, в тому числі за договором №А74.731.70064 від 27.07.2017, що укладено між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Профіт капітал» вказану заборгованість в розмірі 43 008,73 грн, а також понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.08.2024 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26.11.2024 від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про застосування до позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт капітал» строків позовної давності, а також відзив на позовну заяву, в яких відповідач просить відмовити ТОВ «ФК «Профіт капітал» у задоволенні позову повністю. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що позов про стягнення кредитної заборгованості поданий позивачем поза межами 3-річного строку позовної давності, клопотання про поновлення вказаного строку з поважних причин не заявлене, що відповідно до ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові. Крім того зазначила, що вона свої зобов`язання за кредитним договором виконала, за період 27.07.2017 року до 17.07.2019 року (дата останнього платежу) погасила кредит, сплативши 27 346,00 грн, проте дана інформація у позовній заяві не відображена. Відповідачу не зрозуміло з якого розрахунку позивач вважає, що сума тіло кредиту складає 6051,15 грн. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості за відсотками, відповідач також вважає про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 3118,42 грн, оскільки ТОВ «ФК «Профіт капітал» не надало до суду належних доказів на її підтвердження. Відповідно до судової претензії від 18.02.2020 року її заборгованість перед ПАТ «Ідея банк» складає 3119,00 грн. Вважає, що банк поза межами строку кредиту нарахував необґрунтований борг на суму близько 40 000,00 грн, що нею заперечується та категорично не визнається. Нарахування заборгованості за обслуговування кредиту в розмірі 33 839,16 грн, на думку відповідача, є безпідставним, і не ґрунтується на законі, оскільки позивачем до суду не надано доказів того, що вона вимагала у Банку надання інформації про стан кредиту частіше одного разу на місяць.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідач вважає вказану суму завищеною, такою яка не відповідає обсягу наданої правової допомоги, оскільки обсяг юридичної допомоги фактично включає лише складання позовної заяви, тобто є такою,що не відповідає критеріям розумності, справедливості.

18.12.2024 від представника позивача Павленко С.В до суду надійшли письмові пояснення на відзив відповідача та заява-заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, в яких представник зазначає, що при укладенні Договору кредиту сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та на підтвердження факту укладення (не тільки підписання сторонами Договору кредиту), ТОВ «ФК «Профіт Капітал» надало ордер-розпорядження №1 про видачу кредиту від 27.07.2017 року, ордер-розпорядження №2 про сплату страхового платежу від 27.07.2017 та виписку по рахунку, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Підписавши договір, відповідач засвідчила, що вона погодилася з його умовами, у тому числі і з комісією за обслуговування кредиту та відсотковою ставкою. Надані банком виписки за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Крім того, вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача про сплив строку позовної давності щодо вимог по кредитних договорах, оскільки відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Строк дії карантину на території України відповідно до постанов Кабінету Міністрів України було неодноразово продовжено. Строк позовної давності в даному випадку слід вираховувати щодо кожного окремого платежу відповідно до «Графіку щомісячних платежів». Строк позовної давності щодо першого платежу (02.09.2017 року) припадає на 02.09.2020 року, а відповідно до п. 12 та 19 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строк позовної давності продовжується на період дії карантину та на період дії воєнного стану перебіг такого строку зупиняється, а тому строк позовної давності по даній справі не є пропущеним. Крім того, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу, вважає їх співмірними з витратами адвоката Павленко С.В. на супроводження даної справи, обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню відповідачем за результатами розгляду даної справи.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Жук М.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт капітал» з підстав зазначених у відзиві на позовну заяві.

Вислухавши представника відповідача, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до вимог часини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 27.07.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №А74.731.70064, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 20 000,00 грн, включаючи витрати на страховий поліс, строком на 36 місяців, зобов`язавшись повернути його та сплатити процентні платежі (проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості).

Того ж дня, ОСОБА_1 власноручно підписала: заяву анкету; паспорт споживчого кредиту; заяву про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку; заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя №ПБ130800 від 23.05.2014.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6,00% (Маржа банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з маржею Банку складає змінювану ставку в розмірі 15,5%.

Пунктом 1.10 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

З паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 4,45% від початкової суми кредиту щомісячно.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з п. 3.3.1. цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору термін внесення платежу за договором для погашення заборгованості, повинен відповідати терміну щомісячного платежу, передбаченого графіком щомісячних платежів. Щомісячний платіж, внесений не в термін, передбачений графіком щомісячних платежів, та/або в більшій сумі зараховується в оплату щомісячних платежів в термін, визначений таким графіком, тобто кошти зберігаються на транзитному рахунку банку та зараховуються в оплату щомісячних платежів згідно графіку та в черговості погашення заборгованості, визначені п. 2.1 договору.

Як вбачається з ордеру-розпорядження № 1 та ордеру розпорядження № 2, 27.07.2017 року ПАТ «Ідея Банк», на виконання умов договору кредиту, надало відповідачу грошові кошти у сумі 16064,26 грн. та кошти на страховий платіж в сумі 3935,74 грн.

Факт укладення кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів відповідачем та його представником не заперечувався.

Отже, судом встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі, встановленому договором.

Згідно наданих відповідачем квитанцій судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала оплату за кредитним договором: 30.09.2017 1600,00 грн; 24.10.2017 1617,00 грн; 07.11.2017 1600,00 грн; 20.12.2017 1600,00грн; 10.02.2018 1617,00 грн; 12.03.2018 1600,00 грн; 22.04.2018 1597,40 грн; 01.06.2018 1617,00 грн; 03.06.2018 1600,00 грн; 12.06.2018 1600,00 грн; 26.10.2018 4700,00 грн; 22.01.2019 1600,00 грн; 04.04.2019 1600,00 грн; 05.06.2019 1600,00 грн; 09.06.2019 1600,00 грн; 17.07.2019 1600,00 грн. Загальна сума сплачених ОСОБА_1 коштів на погашення кредиту становить 28 748,40 грн.

Згідно довідки-розрахунку АТ «Ідея Банк» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №А74.731.70064 від 27.07.2017 станом на 19.12.2023 становить 43 008,73 грн, з них: 6051,15 грн заборгованість за основним боргом, 3118,42 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 33 839,16 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. При цьому, з виписки АТ «Ідея банк» по рахунку ОСОБА_1 за період з 27.07.2017 по 19.12.2023 вбачається, що банком була врахована проведена відповідачем оплата по кредитному договору.

В подальшому, 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023.

Відповідно до п.п.2.1,2.2. Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 19/12-2023 ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 43 008,73 грн, з них: 6051,15 грн заборгованість за основним боргом, 3118,42 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 33839,16 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №22/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Оптіма факторинг» відступило, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги до божників перед ТОВ «Оптіма факторинг», які визначені в реєстрі боржників, в тому числі за договором №А74.731.70064 від 27.07.2017, що укладено між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №22/12-2023 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 43 008,73 грн, з них: 6051,15 грн заборгованість за основним боргом, 3118,42 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 33839,16 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК)

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст. 1078 ЦК, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Оскільки на підставі вказаних договорів факторингу відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «ФК «Профіт капітал», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено, що у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в розмірі 43 008,73 грн, з них: 6051,15 грн заборгованість за основним боргом, 3118,42 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 33839,16 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, стороною відповідача не надано, як і не надано свого контррозрахунку.

В свою чергу, такий розрахунок базується на виписці по рахунку відповідача, складений ще первісним кредитором в особі АТ «Ідея Банк»

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач стверджує про нікчемність умов кредитного договору в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту, що, на її думку, суперечить приписам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте суд вважає такі ствердження безпідставними та відхиляє їх з огляду на наступне.

Так, положення ч. 4 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» дійсно містили приписи про заборону нарахування комісій.

Частина 4 статті 11 вказаного Закону наголошувала, що кредитодавцю забороняється встановлення у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Проте вказана норма в такій редакції втратила чинність 10.06.2017р., тобто ще до укладення кредитного договору №А74.731.70064 від 27.07.2017. Натомість, з цієї дати набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у чинній на час укладення кредитного договору в цій справі редакції, передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця ( у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.

За своєю суттю такі платежі за послуги банку і є комісіями. Відтак, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Відповідно до ч. 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі.

Наявна у справі копія кредитного договору №А74.731.70064 від 27.07.2017 містить у п. 1.10 інформацію щодо послуг з обслуговування кредиту, зокрема, надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та розмірі, визначених Графіком щомісячних платежів.

Суд звертає увагу, що відповідно до принципу свободи договору ОСОБА_1 мала можливість не вступати у кредитні відносини із ПАТ «Ідея банк», якщо дійсно вважала встановлення комісії у кредитному договору несправедливою умовою, натомість відповідач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 463/2891/21 (провадження № 61-7373св22).

Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності суд вважає необхідним зазначити таке.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і відсотків) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України).

Саме це і зробили сторони у п.5.5. кредитного договору збільшивши строк позовної давності до 5 років.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУШ-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№ 211), запроваджено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, якою продовжено карантин до 30 червня 2023 року).

30 березня 2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» № 540-ІХ відповідно до якого Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21 зазначив: «Суд відхиляє доводи Відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу про те, що для застосування пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачу необхідно обґрунтувати, що продовження строків зумовлене саме дією на сторону обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Суд зазначає, що ні ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять тих вимог, про які зазначає відповідач, а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону».

Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.

Крім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (строк дії якого неодноразово продовжувався), перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Судом встановлено, що умовами Кредитного договору та Графіком платежів погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відтак, якщо умовами Договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки Кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного календарного місяця згідно графіку платежів, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника.

Як встановлено судом останній платіж по кредитному договору ОСОБА_1 здійснила 17.07.2019. Згідно Графіку платежів черговий платіж за кредитним договором мав бути здійсненим до 02.08.2019.

Зважаючи на положення кредитного договору, п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд дійшов висновку про те, що звернувшись до суду з позовною заявою у серпні 2024 року, ТОВ «ФК «Профіт капітал» не пропустило позовну давність.

На підставі викладеного вище, виходячи з того, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що нею належним чином виконувалися умови вказаного вище кредитного договору, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, які свідчать про наявність порушення відповідачем прав позивача за вказаним вище кредитним договором, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Профіт капітал» заборгованості в розмірі 43 008,73 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає необхідним зазначити таке.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додав відповідні докази: копію договору №28092021-1 про надання правової допомоги від 28.09.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Профіт капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог»; додаткову угоду №11 до договору про надання правової допомоги№28092021-1, в якій визначили розмір винагороди у сумі 7000грн; акт №19 прийому-передачі реєстру боржників за договором №28092021-1 про надання правової допомоги від 28.09.2021; акт №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.06.2024.

Згідно платіжної інструкції №760 від 13.06.2024 ТОВ «ФК «Профіт капітал» перерахувало АО «Правовий діалог» 182 000,00 грн за надання правової допомоги за договором №28092021-1 від 28.09.2021, відповідно до акту приймання-передачі №1 від 12.06.2024 згідно договору №07-06/2024 від 07.06.2024.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу позивача не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З огляду на викладене вище, суд вважає наявними підстави для відмови у відшкодування за рахунок відповідача повністю всієї суми заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на невідповідність таких витрат вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні.

Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

Таким чином, суд, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесених судових витрат, приймаючи до уваги принципи пропорційності, реальності та розумності судових витрат та враховуючи складністю справи, доказів у справі, їх необхідність, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, а також заявленими позовними вимогами, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому суд приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 4 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,132,137, 141,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованість за кредитним договором №А74.731.70064 від 27.07.2017 в розмірі 43 008 (сорок три тисячі вісім) гривень 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал», місцезнаходження: 04071, вул. Набережно-Лугова, 8, м. Київ, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.М. Лутай