_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/4966/25
Провадження № 2/947/1681/25
УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення позову

13.02.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» Сергія Коваленка про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Бондарев Роман Володимирович про визнання правочину недійсним та припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним Договір дарування, укладений 17.09.2012 року між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., за реєстровим №1360; скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., індексний номер: 16309490 від 07.10.2014 року, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ); визнати недійсним Договір дарування, укладений 15.07.2024 року між ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Степановою І.А., за реєстровим №1419; скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Степанової Інесси Анатоліївни, індексний номер: 74117068 від 15.07.2024 року, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) та припинити право власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_1 .Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 04.02.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 03.03.2025 року на 12.00 год.

Одночасно з подачею позовної заяви, представник позивача надав заяву, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Заяву мотивує тим, що 01 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №05/04/2008/840-К/405, за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти в розмірі 192024 доларів США, строком до 31.03.2028 року. Зазначає, що ОСОБА_1 не дотримувався умов кредитного договору та не повертав кредитні кошти у зв`язку з чим, виникла значна прострочена кредитна заборгованість. В подальшому, розуміючи наслідки невиконання умов кредитного договору та можливість кредитора звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, 17.09.2012 року ОСОБА_1 укладає Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., реєстр. № 1360. За цим Договором, ОСОБА_1 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 (який є сином позичальника) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв.м.

На переконання кредитора, ОСОБА_1 вчинив фраудаторний правочин на шкоду кредитору, з метою приховання цього майна від звернення стягнення на нього в майбутньому. При цьому, спірна квартира була безоплатно передана у власніть рідній особі позичальника, тобто не вибула з власності сім`ї, а лише було змінено титульного власника такої квартири, що вказує на недобросовісні дії, направлені на уникнення звернення стягнення на квартиру.

Надалі, 15.07.2024 року ОСОБА_2 (син позичальника) відчужив на користь ОСОБА_3 (своєї матері та дружини позичальника) шляхом укладення договору дарування квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв.м.

На думку ТОВ «Консалт Солюшенс», такі дії відповідача - ОСОБА_1 та його родини можуть свідчити про їх намір ухилятися від виконання позичальником свого зобов`язання з погашення заборгованості і демонструють спосіб такого ухилення: відчуження оспорюваного майна на користь інших осіб, при цьому, необхідно враховувати, що сторонами оспорюваних правочинів є родина позичальника його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 .

Вказане свідчить, на думку представника позивача, про наявність загрози на подальше відчуження оспорюваного майна після пред`явлення позову з метою наступного ускладнення виконання рішення суду у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, надані докази, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суди дійшли обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження квартири.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, а також враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про задоволення заяви, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76, 77, 81, 84 149-154, 157, 353 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» Сергія Коваленка про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Бондарев Роман Володимирович про визнання правочину недійсним та припинення права власності, задовольнити.

Вжити по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Бондарев Роман Володимирович про визнання правочину недійсним та припинення права власності, - заходи забезпечення позову.

Встановити заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , РНОНМ: 01, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Обов`язок пред`явлення цієї ухвали до виконання покласти на представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Куриленко О. М.