головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
провадження № 22-ц/824/3087/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Укрдорпроект», -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Інститут Укрдорпроект» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 225 458 грнь 52 коп, середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 12 липня 2024 року по дату видачі судового наказу та судового збору у розмірі 302 грн 80 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник просить стягнути з підприємства суму заборгованості по заробітній платі, яка нарахована, але не виплачена працівнику, за період з грудня 2023 року по липень 2024 року, а указана заява про видачу судового наказу подана 25 вересня 2024 року, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного частиною 1 статті 233 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу подана 24 вересня 2024 року (дата реєстрації в суді 25 вересня 2024 року), тому правильним є застосування саме норми частини 2 статті 233 КЗпП України, яка однозначно вказує, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутись до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

На дату подання заяви про видачу судового наказу 24 вересня 2024 року апелянт вже не перебувала у трудових відносинах з боржником.

В оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що заяву про видачу судового наказу заявник подав до суду 25 вересня 2024 року, тобто після спливу тримісячного строку.

Проте арифметичний розрахунок кількості днів між датами 11 липня 2024 року та 25 вересня 2024 року дає 76 календарних днів, що ніяк не може вважатись 3 місяцями, а тому оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм права та з помилками в арифметичних розрахунках кількості днів при визначення строку звернення до суду.

Боржник, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги наухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Частиною 2 статті 161 ЦПК України передбачено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказаному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абзаців 1, 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

З копії трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи вбачається, що 11 липня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного інженера-проектувальника відділу проектування ТОВ «Інститут Укрдорпроект» відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Наказом про звільнення ОСОБА_1 від 11 липня 2024 року № 171 передбачено виплату компенсації за 64 календарних дні невикористаної щорічної відпустки.

На вимогу ОСОБА_1 боржником видана довідка про доходи № ВЛ- ЗП-166-07/24 від 17 липня 2024 року, з якої вбачається, що за період з грудня 2023 року по липень 2024 року ОСОБА_1 нараховано, але у повному обсязі не виплачено заробітну плату.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено обов`язок підприємства, установи, організації провести у день звільнення працівника виплату всіх сум, що належать йому.

Заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу подана 24 вересня 2024 року (дата реєстрації в суді 25 вересня 2024 року), тобто у межах тримісячного строку після її звільнення (11 липня 2024 року) у день якого ТОВ «Інститут Укрдорпроект» мало провести ОСОБА_1 виплату усіх належних їй сум.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу у зв`язку із пропуском заявником строку для пред`явлення заяви про видачу судового наказу.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києвавід 27 вересня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська