Справа №:755/3099/24
Провадження №: 2/755/3853/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в сумі 170 146,81 грн, моральну шкоду в сумі

17 750,00 грн, 3 % річних, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання в сумі

11 355,55 грн, інфляційні втрати в сумі 8 677,49 грн, а також понесені позивачем судові витрати.

На обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 25 листопада 2021 року відповідач, керуючи транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , спричинила ДТП, внаслідок якої належний позивачу автомобіль «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , та ще один автомобіль - «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , зазнали механічних пошкоджень. Факт вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року у справі № 755/21151/21. Оскільки цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідача була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК»), позивач

11 лютого 2022 року та 21 лютого 2022 року отримав від страхової компанії відповідача страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн та 14 861,57 грн відповідно.

Однак згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності, виконаного на замовлення позивача від

03 грудня 2021 року № 2668, вартість заподіяного йому матеріального збитку за пошкодження транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 295 008,38 грн, а вартість проведення такої оцінки - 4 000,00 грн.

Крім того, позивач зазначає, що після ДТП виникла необхідність встановити на автомобілі захисну плівку, яка була пошкоджена внаслідок ДТП, вартість якої склала 16 000,00 грн.

Таким чином, загальний розмір заподіяного позивачу матеріального збитку становить

170 146,81 грн (295 008,38 (матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП) + 4 000,00 грн (вартість оцінки збитку) + 16 000,00 грн (вартість послуг встановлення захисної плівки на автомобіль) - 130 000,00 грн - 14 861,57 грн (виплати страхової компанії ПрАТ «УПСК»).

Щодо моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок пошкодження його транспортного засобу та ухилення відповідача від матеріального відшкодування заподіяних збитків, ОСОБА_1 вимушений був збирати документи та звертатися за юридичною допомогою та до страхової компанії, на що докладено багато часу та зусиль. З початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на теритою України автомобіль перебував у ремонті, що унеможливило вчасну евакуацію сім`ї позивача. Це, в свою чергу, позначилося на його душевному стані, спричинило короткочасові розлади здоров`я та призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, внаслідок чого він зазнав моральної шкоди. Також через ДТП позивач на тривалий час залишився без засобу пересування. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат в сумі 17 750,00 грн.

Окрім того, враховуючи, що відповідач вчасно не відшкодувала заподіяні збитки, позивач просить застосувати положення статті 625 ЦК України та стягнути з відповідача на його користь

3 % річних в сумі 11 355,55 грн та втрати від інфляції в сумі 8 677,49 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

19 березня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Поліщук О.О., подано відзив на позов, в якому стороною відпвідача викладено свої обгрунтування та заперечення щодо наведених позивачем у позові обставин та суті заявлених позовних вимог.

Відповідач дісно не заперечує факт спричинення нею ДТП 25 листопада 2021 року, під час якої було завдано механічних пошкоджень транспортному засобу позивача. Однак зазначає, що на момент ДТП її цивільно-правова відповідальність, як водія транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відпвідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-208515712 від

08 квітня 2021 року (ліміт відповідальності - 130 000,00 грн) та за договором добровільного страхування цивільно-правової відпвідальності власників наземних транспортних засобів (додатковий захист) від 17 березня 2021 року № 047/323/186587 (ліміт відповідальності - 200 000,00 грн). Отже на випадок завдання шкоди майну третіх осіб відповідачем при керуванні транспортним засобом загальний ліміт цивільно-правової відповідальності страховика відповідача ПрАТ «УПСК», на яку законодавчо покладено обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду, в загальному розмірі становить

300 000,00 грн. Тобто сума матеріального збитку, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2 в розмірі 170 146,81 грн не виходить за межі ліміту відповідальності страховика відповідача.

Окрім того, відповідач зазначає, що, визначаючи розмір заподіяного матеріального збитку, позивач посилається на звіт № 2668 про оцінку автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , від 03 грудня 2021 року, для складання якого відповідача повідомлено не було. Крім того, у звіті відсутня ремонтна калькуляція розрахунку вартості відновлювального ремонту, не зазначено про попередження експерта про кримінальну відповідальність та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Також відповідач заперечує і щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, мотивуючи тим, що виплата страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» відбулась 11 лютого та

21 лютого 2022 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення. Жодного документа, який би підтверджував факт заподіяння позивачу моральної шкоди, не надано.

Щодо застосування правових наслідків статті 625 ЦК України відповідач також заперечує, посилаючись на те, що укладені між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_2 договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 08 квітня 2021 року та від 17 березня 2021 року є грошовим зобов`язанням між сторонами договору. Натомість позивач не є стороною цих договорів, а тому до правовідносин між позивачем і відповідачем не можуть бути застосовоні правові наслідки частини другої сттатті 625 ЦПК України.

У зв`язку з викладеним відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати в розмірі 9 500,00 грн, на обгрунтування яких надає відповідні докази.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Поліщук О.О., про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року до участі у справі залучено третю особу ПрАТ «УПСК», витребувано у ПрАт «УПСК» копію звіту (висновку) оцінки вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу, на підставі якого здійснювалась оцінка вартості матеріального збитку ОСОБА_1 та копію розрахунку суми страхового відшкодування.

На виконання ухвали суду ПрАТ «УПСК» 12 квітня 2024 року направило до суду лист, в якому зазначає, що 02 грудня 2021 року до них звернувся ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УПСК» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9720932 та договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 047/323/186587, відповідно до умов якого страховик відшкодовує тільки ту шкоду, розмір якої перевищує розмір шкоди, який має бути відшкодований щодо цього страхового випадку за полісом ОСЦПВВНТЗ. ПрАТ «УПСК» як страховик за полісом № АР/9720932 у разі настання страхового випадку, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, в порядку та на умовах, встановлених Законом. Відповідно до звіту від

27 грудня 2021 року № 21-D/10/56 вартість матеріального збитку з урахуванням зносу, завданого власнику автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає: 166 638,80 грн - вартість відновлювального ремонту з ПДВ на запасні частини та матеріали;

144 861,57 грн - без ПДВ на запасні частини та матеріали. ПрАТ «УПСК» здійснило розрахунок та виплатило ОСОБА_1 130 000,00 грн за полісом № АР/9720932 та 14 861,57 грн - за договором № 047/323/186587.

Також ПрАТ «УПСК» зазначає, що поліс ЕР-208515712, на який посилається відповідач, на момент настання страхового випадку не діяв.

18 квітня 2024 року представником відповідача направлено до суду додаткові пояснення щодо справи. В поясненнях відповідач акцентує увагу на тому, що відповідно до наданого ПрАТ «УПСК» звіту від 27 грудня 2021 року № 21-D/10/56 ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає

795 096,88 грн, яка визначалася на підставі пріорітетного методу визначення - ринкова вартість для транспортних засобів виробництва країн СНД, далекого зарубіжжя, за формулами відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Проте, відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 від 03 грудня 2021 року № 2668 ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 920 544,19 грн, при визначенні якої брався аналіз цін з інтернет сайту www.avto.ria.

Окрім цього, згідно звіту наданого страховиком, вартість завданого матеріального збитку пошкодженого автомобіля становить 166 683,80 грн, а згідно звіту, виконаного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку склала 295 008,38 грн. При цьому, позивачем не заперечувалась визначена експертом вартість заподіяного матеріального збитку в розмірі

166 683,80 грн.

Таким чином, розмір визначеної позивачем заподіяної матеріальної шкоди, на думку відповідача, є значно завищеним, а розмір реально понесених витрат документально не підтвержено.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від

19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від

05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Судом встановлено, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Даною постановою встановлено, що ОСОБА_2 25 листопада 2021 року, керуючи транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , який, в свою чергу, від удару проїхав вперед та здійснив зіткнення з транспортим засобом «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР України.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , № 2668, складеного 03 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_5 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМ України від 06 липня 2021 року № 517/21), виконаного на замовлення ОСОБА_1 , матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає

295 008,38 грн.

Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру від 03 грудня 2021 року № 77 за виконання даного звіту ФОП ОСОБА_5 сплачено 4 000,00 грн.

Описаний позивачем факт сплати 16 000,00 грн за поклейку пошкодженої під час ДТП захисної плівки підтверджується рахунком до сплати від 07 грудня 2021 року № 10426, виписаним ФОМ ОСОБА_6 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 лютого 2020 року № ВДиА-0001/048 ОСОБА_1 придбав автомобіль «Toyota Camry», 2019 року випуску за 935 385,00 грн.

Згідно виписок по картковому рахунку ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 11 лютого 2022 року за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 047/323/186587 на суму

130 000,00 грн та 21 лютого 2022 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9720932 на суму 14 861,57 грн

У поданому до суду відзиві зазначено, що на момент спричинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УПСК» за:

- полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-208515712 від 08 квітня 2021 року (поліс ОСЦПВВНТЗ ЕР-208515712), ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 130 000,00 грн, строк дії договору з 08 квітня 2022 року по 07 квітня 2023 року включно.

- договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (додатковий захист) від 17 березня 2021 року № 047/323/186587, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 200 000,00 грн, строк дії договору з 08 квітня 2021 року по 07 квітня 2022 року.

Вказані договори долучені до відзиву.

ПрАТ «УПСК» долучено до матеріалів справи поліс № АР/9720932, згідно якого цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак

НОМЕР_1 застрахована в ПрАт «УПСК», строк дії договору - з 08 квітня 2021 року по 07 квітня

2022 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осоіб - 130 000,00 грн.

Відповідно до звіту від 27 грудня 2021 року № 21-D/10/56, проведеного на замовлення ПрАТ «УПСК», вартість матеріального збитку з урахуванням зносу, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає: 166 683,8 грн - вартість відновлювального ремонту з ПДВ на запасні частини та матеріали; 144 861,57 грн - без ПДВ на запасні частини та матеріали.

На підставі вказаного звіту страховиком складено страхові акти: від 11 лютого 2022 року № 047/037/017642/21/1 на суму страхового ваідшкожування 130 000,00 грн та від 21 лютого 2022 року № ДСЦВ 186578/1 на суму страхового відшкодування 14 861,57 грн.

Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи рахунок-фактуру від 14 грудня 2021 року № ST21017057 ТОВ «Автосаміт на Столичному», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту (вартість робіт та ватість запчастин (матеріалів)) автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 284 393,65 грн.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Разом з тим, відповідно до положень статей 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Крім того, підставами для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди є наявність складу цивільного правопорушення, а саме: факт наявності майнової шкоди; вина особи; неправомірність дій особи; безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між майновою шкодою та протиправними діями особи.

Так, відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, частиною першою статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до частини 15.1 статті 15 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за першим типом застрахована відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТ СБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З долучених до матеріалів справи доказів судом встановлено, що належний на праві власності позивачу ОСОБА_1 транспортний засіб - адвомобіль «Toyota», державний номерний знак

НОМЕР_2 , був пошкоджений під час ДТП, що мала місце 25 листопада 2021 року з вини відповідача ОСОБА_2 . Факт вини відповідача встановлено судом та не заперечується стороною відповідача.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК» за полісом № АР/9720932 та договором № 047/323/186587, позивач звернувся до страховика відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та отримав її відповідно до проведеної страховою компанією оцінки № 21-D/10/56. На підставі складених страхових актів № 047/037/017642/21/1 та № ДСЦВ 186578/1 позивачу виплачено страхове відшкодування в загальному розмірі 144 861,57 грн.

Водночас, відповідно до проведеної позивачем оцінки розміру заподіяної його майну матеріальної шкоди (звіт № 2668 про оцінку автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , складеного 03 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_5 ) матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 295 008,38 грн.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права до винуватиця ДТП, яка повинна відшкодувати йому різницю між фактично понесеними витратами на відновлювальний ремонт автомобіля та сумою виплаченого страхового відшкодування, в сумі 170 146,81 грн

(295 008,38 грн (матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП) + 4 000,00 грн (вартість оцінки збитку) + 16 000,00 грн (вартість послуг встановлення захисної плівки на автомобіль) - 130 000,00 грн - 14 861,57 грн (виплати страхової компанії ПрАТ «УПСК»).

Згідно із вимогами частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду (пункт 71) у справі

№ 755/18006/15-ц, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром школа і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (пункт

6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

В пункті 4 Постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Також у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня

2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20).

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Так, Верховний Суд під час розгляду справи № 565/1210/19 (постанова від 22 грудня 2020 року) зробив такі висновки: «Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика (Постанова Верховного Суду від 22 квітня

2020 року у справі № 756/2632/17).

При цьому, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або робіт, необхідних для відновлення речі (стаття 1192 ЦК України).

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини другої статті 1192 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту.

Саме такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 травня 2021 у справі № 910/11027/18, Верховний Суд в постанові від 27 липня 2022 у справі № 910/15796/20.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 77, 78, 79 ЦПК України, докази мають були належними - містити інформацію щодо предмета спору, допустимими, тобто одержані в законний спосіб та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання матеріальної шкоди є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем надано докази на підтвердження завдання належному йому автомобілю матеріального збитку на суму 295 008,38 грн, а тому за відрахуванням сум виплаченого страхового відшкодування стягненню з відповідача підлягає 150 146,81 грн та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 4 000,00 грн, що в загальному розмірі становить 154 146,81 грн.

Також підлягає задоволенню і вимога про стягнення 3 % річних, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання в сумі 11 355,55 грн та інфляційних втрат в сумі 8 677,49 грн.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 16 000,00 грн за заміну захисної плівки автомобіля, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення такого пошкодження саме внаслідок ДТП.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 спричиненої останнньому моральної шкоди в розмірі 17 750,00 грн, суд приходить до такого.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Перевіряючи наявність підстав для компенсації моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі 17 750,00 грн, суд ураховує вимоги розумності і справедливості та вважає вказаний розмір істотно завищеним. У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що спричинена йому відповідачем моральна шкода полягає у: душевних стражданнях щодо неможливості експлуатації автомобіля; постійному відчутті напруження в родині та не змозі пересуватися на автомобілі, необхідності звернення до суду за захистом протизаконно порушених прав.

Наведені позивачем психоемоційні наслідки не доведені жодними доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України. А необхідність звернення позивача до суду не є моральною шкодою в розумінні статті 23 ЦК України.

Суд, надаючи оцінку вказаним обставинам, враховує характер порушення прав позивача, обставини, пов`язані з пошкодженням належного позивачу автомобіля, що безумовно призвело до моральних страждань, і вважає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості. Тому позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди належить задовольнити частково.

Згідно із статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 791,73 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 154 146,81 грн (сто п`ятдесят чотири тисячі сто сорок шість гривень 81 копійка),

3 % річних у розмірі 11 355,55 грн (одинадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять гривень 55 копійок), інфляційні втрати у розмірі 8 677,49 грн (вісім тисяч шістсот сімдесят сім гривень 49 копійок) та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисячі гривень 00 копійок), що разом складає

179 179,85 грн (сто сімдесят дев`ять тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 85 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 791,73 грн (одна тисяча сімсот дев`яносто одна гривня 73 копійки).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_2 .

Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ідентифікаційний код юридичної особи за , адреса місцезнаходження: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, 04080.

Повне рішення суду виготовлено 17 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Хромова