КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/5182/23 Головуючий у І інстанції Соловей Г.В.
Провадження №22-ц/824/1117/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» - адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач ТОВ «Українська боргова компанія» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначали, що 25.07.2007 року між ТзОВ КБ «АРМА», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ТОВ «Українська боргова компанія» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 17/02-NN36, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 300000,00 грн.

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № б/н, предметом якого є житлова трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Заборгованість за Договором про іпотечний кредит складає 409 676,05 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2011 року задоволено позов ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на частину предмета іпотеки. На виконання вказаного рішення, 16.01.2015 року в єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на частину іпотечної квартири було зареєстровано за ОСОБА_2

11.06.2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області було задоволено апеляційну скаргу Товариства та скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду від 01.06.2011 року. Таким чином, ОСОБА_2 втратив право власності на частину предмету іпотеки, однак в Реєстрі інформація змінена не була.

15.11.2016 року рішенням Апеляційного суду Київської області визнано за Товариством право власності на частину іпотечної квартири.

На підставі вказаного рішення суду Товариство звернулося до Державного реєстратора та зареєструвало право власності на частину предмета іпотеки за товариством.

11.10.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Апеляційного суду Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, власником предмета іпотеки знову є іпотекодавець ОСОБА_1 , однак остання не здійснює жодних дій щодо реєстрації в реєстрі права власності на квартиру за собою відповідно до вимог іпотеки.

Відсутність у реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності іпотекодавця на предмет іпотеки унеможливлює можливість іпотекодержателя скористатись своїм право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, тому Товариство змушено звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд ухвалити рішення, яким:

- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Українська боргова компанія» за кредитним договором № 17/02-N/336 від 25.07.2007 року в розмірі 409 676, 05 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки: житлову квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати ОСОБА_1 зареєструвати в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Чернишовою О.А. та зареєстрований за №2825.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» звернулась представник позивача - адвокат Мінковська А.В., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на сплив строку позовної давності, що встановлено рішенням Фастівського міськрайонного суду від 09.06.2016 року, яким було відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем. Поряд із цим, судом не враховано, що у даній справі позивач звертається із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Крім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення за відсутності відповідача, яким не подавалась заява про застосування строку позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судове засідання учасники справи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25.07.2007 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений, Чернишовою О.А., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2825. За умовами Договору, продавець продала, а покупець купила трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . За погодженням сторін продаж квартири здійснено за 300000,00 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2011 року у справі № 2-894/11, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25.07.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2825. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного рішення, 16.01.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на частину іпотечної квартири було зареєстровано за ОСОБА_2 .

08.08.2013 року між ТзОВ КБ «АРМА», в особі ліквідатора Павлини А.Ю. та ТзОВ «Українська боргова компанія» був укладений договір купівлі-продажу № 3-167, за яким ТзОВ КБ «АРМА» передало у власність ТзОВ «Українська боргова компанія» майнові права за кредитними договорами, в тому числі і за Договором про іпотечний кредит № 17/02-N/336.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 11.06.2015 року у справі № 2-894/11 рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2011 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2016 року у справі № 381/5561/14-ц в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ТОВ «Українська боргова компанія» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки залишено без розгляду. Позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Українська боргова компанія», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним залишено без розгляду.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Українська боргова компанія» скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову, а саме у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Українська боргова компанія» за договором про іпотечний кредит від 25.07.2007 року № 17/02-N/336 у розмірі 409676,05 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , а саме частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом визнання за ТОВ «Українська боргова компанія» права власності.

На підставі вказаного рішення ТОВ «Українська боргова компанія» звернулося до Державного реєстратора та зареєструвало право власності на частину предмета іпотеки за товариством.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 року, рішення апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 року скасовано, заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2016 року залишено в силі.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року у справі № 381/5561/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Українська боргова компанія» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки та за позовною заявою ОСОБА_2 до ТОВ «Українська боргова компанія», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, яке набрало законної сили, встановлено, що ТОВ КБ «Арма» (первісний кредитор) 15.12.2010 року вже зверталось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки та було направлено вимогу про усунення порушень основного зобов`язання за договором про іпотечний кредит 17/02-N/336 22.10.2010 року, маючи намір врегулювати спір в досудовому порядку, який станом на 22.10.2010 року вже мав місце. З урахуванням поданої ОСОБА_1 до суду заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, Фастівський міськрайонний суд дійшов висновку про те, що оскільки ТОВ «Українська боргова компанія» звернулась до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки керуючись також Іпотечним договором від 25.07.2007 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06.09.2013 року, то строк позовної давності також сплив і до цієї похідної вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі№ 372/504/17.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень(постанова Верховного Суду від 19.12.2019 року по справі №520/11429/17).

Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Отже, зважаючи на наявне заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року у справі № 381/5561/14-ц, залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 року, суд вважає встановленим та таким, що не потребує факт того, що строк позовної давності для звернення ТОВ «Українська боргова компанія» до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки керуючись Іпотечним договором від 25.07.2007 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06.09.2013 року, сплинув.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У даній справі суд не застосовує позовну давність, а визнає вимоги позивача ТОВ «Українська боргова компанія» про звернення стягнення на предмет іпотеки необґрунтованими з огляду на те, що є остаточне рішення суду, яке набрало законної сили, яким позивачу відмовлено у задоволенні таких позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, про застосування якого відповідачем було подано заяву.

Вимоги про зобов`язання відповідача зареєструвати за собою право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від первісної позовної вимоги.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» - адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2024 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.