Провадження № 2/591/2432/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року

Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді Ніколаєнко О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Суми справу №591/12343/24, провадження № 2/591/2432/24 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року представник позивача адвокат Качан Н.Ф., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду, та свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром» на посаді апаратника дозування (приймання і усереднення розчинів сірчаної кислот та фосфорної кислоти і розчину карбаміту) та 04 червня 2024 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 27365,73 грн., яку і просить стягнути з відповідача. Посилаючись на ст.117 КЗпП України у зв`язку з непроведенням розрахунку при звільненні, просить також стягнути середній заробіток за період з 05 червня 2024 року по 04 грудня 2024 року в сумі 84584,50 грн., а також стягнути моральну шкоду в сумі 2500 грн.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано у відповідача докази. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач у задоволенні позову просив відмовити, виходячи з наступного. Позивачем подано позовну заяву до суду поза межами строків, встановлених для звернення з такими вимогами і без дотримання вимог п.п.5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України: встановлений 3-х місячний строк на звернення з позовною заявою сплинув 04 вересня 2024 року. Поважні причини пропуску цього строку у позивача відсутні, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що позивачу за вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 2500 грн. необхідно сплатити судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку зазначає, що м. Суми з 06 березня 2024 року віднесено до територій, на якій можливі бойові дії. У зв`язку з активізацією бойових дій працівники ПАТ «Сумихімпром» більшу частину часу перебували в укриттях, а тому виникали тривалі простої виробничих потужностей товариства. Стягнення з відповідача середнього заробітку, що майже втричі більше заборгованості по заробітній платі є несправедливими та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам. У обґрунтування вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачем не надано доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та була звільнена 04 червня 2024 року за наказом № 416 за власним бажанням (переїзд на нове місце проживання) за ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9 на звороті - 10).

З наданої позивачем довідки про доходи вбачається, що відповідач не виплатив заробітну плату ОСОБА_1 за період з грудня 2023 року по червень 2024 року в сумі 27365,73 грн. (а.с. 5 на звороті, 6).

04.06.2024 відповідачем складено повідомлення про належну до виплати при звільненні суму заробітної плати - 27 365,73 грн. З цим повідомленням позивачка ознайомлена 04.06.2024, про що свідчить її підпис.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу.

Частиною першою ст. 116 КЗпП України встановлені строк розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Судом встановлено, що працівникові при звільненні не було виплачено належну заробітну плату, сума якої станом на час розгляду справи становить 27365 грн. 73 коп. Такими діями відповідача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України.

Як зазначено вище, згідно наказу від 04.06.2024 позивача звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.10). У цей же день відповідачем було складено повідомлення про належну до виплати при звільненні суму заробітної плати - 27 365,73 грн., з яким позивачка ознайомлена 04.06.2024, про що свідчить її підпис.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

З наведеної норми вбачається, що визначений ч. 2 ст. 233 строк звернення до суду із позовом повинен обраховуватися з дня отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що при звільненні письмове повідомлення він не отримував. Після звернення до роботодавця 27.11.2024 отримала довідку про доходи.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач зазначила, що з дати звільнення сподівалася на добровільне виконання підприємством обов`язку по сплаті заборгованості. Умови воєнного стану в значній мірі вплили на строк звернення з даним позовом.

На переконання суду, враховуючи предмет спору, незначний пропуск строку звернення до суду з позовом, доводи позивача щодо поважності причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення такого строку.

На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні.

На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні.

Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 27365 грн. 73 коп.

Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог ст.116 КЗпП роботодавцем не було проведено виплату усіх належних сум працівникові ОСОБА_1 . Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених статтею 117 КЗпП: з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги розмір середньої заробітної плати зазначений в довідці, яка надана відповідачем згідно ухвали суду про витребування доказів.

З копії трудової книжки вбачається, що позивач звільнилась 04 червня 2024 року, тому час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у даній справі розпочався з 05 червня 2024 року.

Сума середньоденного заробітку складає 650 грн. 65 коп. (10085,07 грн. середньомісячна заробітна плата х 2 останні місяці / 31 робочий день).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 27379 грн. 24 коп. (605,65 х 131 роб. день = 79340 грн. 15 коп.) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 27365,73 грн., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.

На думку суду стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (79340,15 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 28 000 грн.

Відповідно до ч. 1ст.237-1 КЗпП України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що відповідачем позивачу у зв`язку з у зв`язку з невиплатою заробітної плати була спричинена і моральна шкода: відповідачем було порушено чинне трудове законодавство, що привело до моральних страждань позивача, тому що погіршився його життєвий рівень і нормальні життєві зв`язки. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідачем не наведено доводів, які б спростували позицію позивача з приводу заподіяння йому моральної шкоди. Суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, але частковому.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення). Окрім того, судом враховується пов`язані з цим вимушені зміни в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд враховує тривалість періоду, за який утворилась заборгованість із заробітної плати, розмір цієї заборгованості, тому виходячи з засад розумності та справедливості сума грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у розмірі 2000 грн.

Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн. за вимогою про стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди. Враховуючи часткове задоволення позову у цій частині вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 340,00 грн. (968,96 грн ?34,45%)

При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення цієї позовної вимоги, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 546, 549, 551, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 27365 грн. 73 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 червня 2024 року по 04 грудня 2024 року в сумі 28000 грн. 00 коп. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, а також моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 340 грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» на користь держави судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром», місцезнаходження: вул. Харківська, п/в 12, м.Суми, .

Повний текст рішення складений 18 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Ніколаєнко