У Х В А Л А

12 лютого 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

учасники справи не викликались,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в місті Києві заяву представника позивача - адвоката Головка О. І. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна

в с т а н о в и в:

у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) до ОСОБА_2 (далі за текстом - відповідач), про поділ спільного майна.

Представником позивача - адвокатом Головко О. І. було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права, що становлять 100% частки статутного капіталу Приватного підприємства «Фарінгейт» в розмірі 7 400 000 ( сім мільйонів чотириста тисяч) гривень та належать відповідачу на праві приватної власності, та заборони суб`єктам державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо переоформлення (відчуження, застави тощо ) права власності на корпоративні права, що становлять 100% частки статутного капіталу Приватного підприємства «Фарінгейт».

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що частка відповідача у статутному капіталі приватного підприємства «Фарінгейт» становить 100% статутного капіталу підприємства, інших учасників у ПП «Фарінгейт» немає, а тому, існує реальний ризик самостійного відчуження відповідачем майнових (корпоративних) прав або вчинення ним дій спрямованих на зменшення вартості частки у статутному капіталі підприємства, що є предметом спору. Зазначив, що 06.02.2025 року представником Позивачки адвокатом Головко О.І. було отримано Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 95577412 щодо обтяжень стосовно суб`єкта - ОСОБА_2 , код РНОКПП: НОМЕР_1 , з якого вбачається, що в реєстрі було зареєстровано обтяження № 31773505 щодо рухомого майна - корпоративних прав учасника Приватного підприємства «Фарінгейт» в розмірі 100% статутного капіталу підприємства. Підстава обтяження - договір застави, виданий 05.12.2024 року, боржником за даним обтяжнням виступає відповідач, обтяжувач - ОСОБА_3 , розмір основного зобов`язання боржника - 5 000 000,00 грн., строк виконання зобов`язання - 28.02.2025 року. З наведеного представник позивача робить висновок, що відповідачем вчиняються дії щодо розпорядження спільним майном подружжя, право власності на яке зареєстроване за ним особисто, що в подальшому може призвести до втрати даного майна в примусовому порядку, і з урахуванням розміру зобов`язання та строків його погашення існує реальна імовірність здійснення стягнення об`єкта застави до завершення розгляду позову про поділ спільного майна подружжя та набуття рішенням законної сили, що в подальшому унеможливіть виконання судового рішення на користь Позивача.

Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі за її позовом до відповідача.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, у відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, саме лише звернення позивача до суду з позовом не є достатньою підставою для забезпечення позову та не підтверджує намірів відповідача не визнавати прав позивача на майно, адже матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову не містять відомостей про вжиття будь-яких заходів досудового врегулювання спору, а також будь-яких доказів, які свідчать про наявність спору між сторонами.

Проаналізувавши зміст заяви, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права та заборони вчинення дій за недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Головка О. І. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

СуддяО. І. Якимець