П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/3488/24

Провадження № 22-ц/4815/250/25

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді

Рівненської області: суддя Жуковська О.Ю.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

13 листопада 2024 року в м. Дубно

Дубенського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" (далі ТОВ "Юніт Капітал") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 52 093,43 гривень заборгованості за кредитним договором №774970137 від 09 листопаді 2021 року. Вимоги мотивовано тим, що внаслідок порушень ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі ТОВ "Манівео") вказаним кредитним договором в неї утворилась відповідна заборгованість, яка у зв`язку з відступленням на користь ТОВ " Юніт Капітал" права вимоги підлягає стягненню на користь останнього в судовому порядку.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість за договором кредитної лінії №774970137 від 09 листопаді 2021 року в розмірі 52 093,43 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Юніт Капітал" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 гривні та 6000 гривень витрат на правничу допомогу.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставини справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала про неврахування судом попередньої інстанції того, що заборгованість за процентами нараховувалась поза межами строку кредитування. Крім того, відступлення права вимоги за кредитним договором було здійснено раніше, ніж укладено сам кредитний договір. Тобто за відповідним договором факторингу відчужувалось право вимоги за зобов`язанням, якого на той час не існувало.

З наведених підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову.

У поданому відзиві представник позивача адвокат Тараненко А.І. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін рішення міськрайонного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норма статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом попередньої інстанції з`ясовано, що 09 листопада 2021 року між ТОВ "Манівео" та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії №774970137, у порядку визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до умов вказаного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 20 500 гривень першим траншем у вигляді кредитної лінії строком на 30 днів(дисконтний період), дата повернення 09 грудня 2021 року. Сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору строк кредитної лінії може бути продовжено за умови здійснення позичальником протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх нарахованих процентів та якщо позичальником активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Згідно п. 1.9 договору нарахування процентів за користування Кредитом за дисконтною ставкою здійснюється в розмірі 0,45 % в день. За умови продовження дисконтного періоду на умовах п.1.8 договору нарахування процентів здійснюється з індивідуальною процентною ставкою, що становить 1,79% в день. У разі прострочення платежу після закінчення дисконтного періоду згідно п.п.1.12.1-1.12.2 договору застосовується процентна ставка у розмірі 2,98% в день від суми Кредиту за час користування ним, але не більше 90 календарних дні. Строк дії договору обчислюється з моменту його підписання та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов передбачених п.1.8 та п.1.12.1 договору. У будь якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання.(а.с.53 зворот -57)

Крім того, в матеріалах справи містяться заявка на отримання грошових коштів в кредит, довідка щодо дій позичальника в ІТС ТОВ ""Манівео " та паспорт споживчого кредиту, в якому містяться персональні дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови погоджені сторонами (а.с.52-53,64-65).

ТОВ "Манівео" свої зобов`язання за договором виконало та надало грошові кошти в розмірі 20 500 гривень, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 09 листопада 2021 року та електронним повідомленням АТ "Таскомбанк" про перекази грошових коштів на рахунки одержувачів (а.с.75-76).

28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах, а Фактор зобов`язується їх прийняти(а.с.78-83).

31 грудня 2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.(а.с.11-15).

Відповідно до додаткових угод №19,27,31,32 до договору факторингу строк його дії продовжено до 31 грудня 2024 року (а.с.16-17,84).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №774970137, наданого первинним кредитором - ТОВ "Манівео", станом на 05 травня 2022 року в ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 52 040,37 гривень, з яких 20 408,52 гривень тіло кредиту, 31 631,85 гривень. відсотки за користування кредитом. Також з розрахунку видно, що відповідачем частково сплачено суму боргу в розмірі 14 968 гривень.

Згідно з Витягом з реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 52 040,37 гривень (а.с.18-19).

05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого ТОВ "Таліон Плюс" передає ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" за виплату належні йому права вимоги до вказаних у реєстрі боржників (а.с.20-24). Строк дії цього договору факторингу продовжувався його контрагентами на підставі додаткових угод №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року до 31 грудня 2024 року (а.с.25-26)

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31 липня 2023 року до договору факторингу, ТОВ "Онлайн Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 у розмірі 52093,43 гривень (а.с.27-28).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №774970137, наданого ТОВ "Таліон плюс", на дату відступлення прав вимоги за період з 05 травня 2022 року по 31 липня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 складала 52 093,43 гривень, з яких 20 408,52 гривень прострочене тіло кредиту, 31 684,91 гривень відсотки за користування кредитом (а.с.39).

20 серпня 2024 року ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" уклали договір факторингу №200824 відповідно до якого, останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. (а.с.29-32) Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу від 20 серпня 2024 року та Акту прийому-передачі (що є додатками до договору №1 та №2) ТОВ "Юніт капітал" набуло права грошової вимоги до боржників в кількості 877, загальна сума заборгованості складає 33652595,40 гривень, в тому числі і до ОСОБА_1 , у розмірі 52 093,43 гривень (а.с.34-36).

З огляду на викладене є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неналежне переуступлення прав вимоги за договорами факторингів та неправомірність здійснення відчуження права вимоги за зобов`язанням якого не існувало.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З огляду на те, що укладений між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео" договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, було пролонговано на підставі додаткових угод до нього №19, 27, 31, 32 до 31 грудня 2024 року, то на день укладення кредитного договору він був чинний і така обставина не може спонукати до висновку про недійсність передачі прав вимоги.

Всупереч аргументам відповідача наявні в матеріалах справи договори факторингу із витягами з реєстрів прав вимог підтверджують належне набуття позивачем права вимоги за укладеним з нею кредитним договором і сумнівів щодо цього не викликають.

Між тим, частково обґрунтованими є доводи про неправомірне нарахування процентів, оскільки його здійснено поза межами узгодженим строком кредитування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Як зазначалось, умовами п.п. 1.3., 1.7. кредитного договору передбачено, зокрема, що кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 20500 гривень одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 09 грудня 2021 року; кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 09 грудня 2021 року.

Разом з тим у п. 1.8. кредитного договору його сторони погодили, що встановлений у п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду.

Докази виконання ОСОБА_1 умов п. 1.8. кредитного договору у матеріалах справи відсутні, а, отже, погоджений сторонами строк кредитування залишається незмінним - до 09 грудня 2021 року.

Як видно зі змісту пп. 1.9.3. п. 1.9. кредитного договору, якщо позичальник користується кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Отже, встановлені у справі фактичні обставини вказують на те, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати процентів за кредитним договором у розмірі, що розрахований за базовою процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, та яке згідно з пп. 1.14.2. п. 1.14 договору складає 12 177 гривень, а загальна вартість кредиту 32 677 гривень.

Подальше поза строком кредитування нарахування TOB "Манівео" та ТОВ "Таліон Плюс" процентів за користування відповідачем кредитними коштами за кредитним договором було безпідставним, чого не враховано судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати за договором у сумі 14 968 гривень до стягнення з неї підлягає 17 709 гривень (32 677 гривень 14 968 гривень).

Оскільки в іншій частині заборгованість за процентам за кредитним договором стягненню з відповідачки не підлягала, подану апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 листопада 2024 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" заборгованість за договором кредитної лінії №774970137 від 09 листопада 2021 року у розмірі 17 709 (сімнадцять тисяч сімсот дев`ять) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал"; адреса: вул. Рогнідинська, буд.4 Літера А, офіс 10, м. Київ, 01024; .

Відповідач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків