справа № 756/9135/17 головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
провадження № 22-ц/824/4485/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року про заміну боржника на його правонаступника за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Дмитро Валентинович, про відновлення виконавчого провадження, заміну сторони виконавчого провадження та видачу нового виконавчого листа у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою та просив суд відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 по справі № 756/9135/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів; замінити боржника ОСОБА_4 по праві № 756/9135/17 на його правонаступника ОСОБА_1 та видати новий виконавчий лист по справі № 756/9135/17, а виконавчий лист від 03 квітня 2019 року визнати таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із смертю боржника.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року по справі №756/9135/17 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу в розмірі 285 793,94 гривень. На виконання вказаного рішення суду за заявою стягувача - ОСОБА_3 , було видано виконавчий лист №756/9135/17 від 03 квітня 2019 та пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Ляпіну Д.В., про що було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 07 грудня 2021 року приватним виконавцем Ляпіним Д.В. до Оболонського районного суду міста Києва було надано подання про визначення частки майна в спільній сумісній власності, в якому просив залучити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як заінтересовану особу у вищевказаному виконавчому провадженні. Проте, вже 20 грудня 2021 року приватний виконавець Ляпін Д.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на те що, відповідно до відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану, боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі чого 21 грудня 2021 року на електронну адресу суду приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. подав заяву про залишення подання про визначення частки майна в спільній сумісній власності без розгляду про що й було винесено відповідну ухвалу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 рокузаяву ОСОБА_3 задоволено частково. Замінено боржника ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_1 по цивільній справі №756/9135/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. В задоволенні решти заяви відмовено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про зміну сторони виконавчого провадження відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що на момент смерті ОСОБА_4 він не мав жодного зареєстрованого за собою на праві приватної власності майна, яке могло б бути предметом спадкування. Крім того, ОСОБА_1 не подавала заяву про прийняття спадщини, не отримувала свідоцтва про право на спадщину, та спадкова справа за її заявою не відкривалася. Суд першої інстанції, з іншого боку, не встановлював в оскаржуваній ухвалі розмір успадкованого майна та відповідну частку, яка могла бути успадкована ОСОБА_5 в межах якої вона може бути боржником.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , зазначає, що не дивлячись на те, що за життя ОСОБА_4 за ним не було зареєстровано жодного права власності на майно, це не спростовує факту того, що майно яке зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме житловий будинок реєстраційний кадастровий номер 218, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,5 кв.м та земельна ділянка кадастровий номер :38:068:0102, площею 0,0511 га. було придбано в період шлюбу, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, вищевказане майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, які були придбані та зареєстровані за ОСОБА_1 в період її перебування у шлюбі із ОСОБА_4 в силу 74 СК України є їхньою спільною сумісною власністю, а тому частка в цьому майні, згідно ст. 70 СК України, належить померлому. Таким чином, оскільки на момент ухвалення рішення ОСОБА_4 помер, тому відповідно до частини 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припинилась, а тому це унеможливлює визначення частки за померлим, а відтак, Оболонський районний суд міста Києва вірно прийняв рішення без урахування часток сторін на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Ляпін Д.В., вказує, що в ході виконання рішення суду, приватному виконавцю згідно отриманого витягу від 20 грудня 2021 року з Державного реєстру актів цивільного стану, стало відомо, що боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі пункту 3 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову від 20 грудня 2021 року про закінчення виконавчого провадження. В подальшому, від стягувача ОСОБА_3 надійшла заява від 11 квітня 2024 року, в який він просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 та відновити виконавче провадження. Вивчивши подану заяву, приватний виконавець дійшов висновку про її обґрунтованість та виніс постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року по справі № 756/9113/19 було замінено боржника ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_1 . На підставі вищезазначеного, приватним виконавцем було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження 17 квітня 2024 року. Відповідно до постанови приватного виконавця від 17 квітня 2024 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках та на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів та скеровано постанову до банківських установ шляхом електронного обміну через систему взаємодії з банківськими установами в АСВП. В ході здійснення виконавчого провадження, було встановлено, що боржнику належить на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно постанови від 25 вересня 2024 року було проведено опис та арешт належного боржнику майна. В подальшому, відповідно до заявки на реалізацію арештованого майна від 18 жовтня 2024 року, вищевказане арештоване майно було передано на реалізацію. 22 жовтня 2024 року ДП «Сетам» було здійснено публікацію лоту № 562593. Згідно протоколу ДП «Сетам» від 21 листопада 2024 року, перші електронні торги не відбулися за відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року було поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року та відкрито апеляційне провадження. Враховуючи вищезазначене, приватним виконавцем було винесено постанову від 09 грудня 2024 року про відкладення проведення виконавчих дій до розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року. Зокрема, зупинено проведення других електронних торгів з реалізації арештованого майна, за реєстраційним номером лота: 564975, дата проведення, яких була запланована на 23 грудня 2024 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість з основного боргу за договором позики №25/5 від 25 травня 2017 року у розмірі 194 132 гривні 00 копійок; суму процентів від суми позики у розмірі 17 711 гривень 22 копійки; суму пені від суми позики у розмірі 75 420 гривень 28 копійок та судові витрати у розмірі 2 872 гривні 64 копійки.

На виконання вказаного рішення суду за заявою стягувача - ОСОБА_3 , було видано виконавчий лист № 756/9135/17 від 03 квітня 2019 року, який пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Ляпіну Д.В. та на підставі якого було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

20 грудня 2021 року приватний виконавець Ляпін Д.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на те що, відповідно до відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану, боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем його прав та обов`язків є дружина ОСОБА_1 , яка на момент відкриття спадщини була зареєстрована з ним за однією адресою. Тому суд вважав за можливе замінити боржника ОСОБА_4 по справі № 756/9135/17 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання (частина п`ята статті 124 у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; стаття 129-1 у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року). Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частини друга та третя стаття 129-1 Основного Закону у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року).

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні положення були у частинах першій і другій статті 14 ЦПК України у редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року включно.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)). Близьке за змістом визначення виконавчого провадження було і у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, що був чинним до 05 січня 2017 року (далі - Закон № 606-XIV).

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України. Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. За змістом пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

У свою чергу відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У правовідносинах по даній справі до складу спадщини входить, зокрема обов`язок щодо повернення боргу за кредитним договором, що належав ОСОБА_4 за життя.

Вказаний обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника та продовжує існувати.

Отже, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є можливим.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 101) при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника.

У разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 78-79)).

Відповідно до статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39), від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 99-100)).

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 245/2022, інформації щодо звернення до нотаріальної контори спадкоємців ОСОБА_4 в матеріалах спадкової справи не міститься. (т. 2 а.с.1-39).

ОСОБА_3 не надано доказів, а судом не встановлено, що ОСОБА_1 прийняли спадщину у встановленому порядку та отримала свідоцтво про право на спадщини чи фактично прийняла спадщину у вигляді належного померлому майна.

Встановивши, що ОСОБА_1 , на будь-яке майно в порядку спадкування після ОСОБА_6 не набувала права власності, апеляційний суд приходить до висновку, що вона не набула статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Доводи ОСОБА_3 в частині належності ОСОБА_7 спільного майна, частка в якому також належала померлому, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки за життя ОСОБА_6 розмір такої частки встановлений не був.

Крім того, за умови смерті ОСОБА_6 , питання визначення частки останнього у спільному сумісному майні подружжя не може бути вирішено в межах розгляду заяви стягувача про заміну сторони виконавчого провадження.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з прийняттям нової постанови по суті вимог заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року в частині заміни сторони виконавчого провадження скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Дмитро Валентинович, про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.