Справа № 448/1650/24 Головуючий у 1 інстанції Кічак Ю.В.
Провадження № 22-з/811/356/24 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини,

встановив:

09.09.2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року у видачі судового наказу відмовлено.

Роз`яснено заявниці ОСОБА_2 , що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків заяви.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 , просила її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року залишено без змін.

11.12.2024 року ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу (вхідний №22960 від 16.12.2024 року), в якій просив поновити строк на звернення до суду з такою заявою і ухвалити додаткове рішення в даній справі, яким стягнути із ОСОБА_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 18000 грн., на підтвердження яких долучив договір про надання правової допомоги №1059-22/08/24 від 22.08.2024 року, акт виконаних робіт №003702 від 10.12.2024 року та рахунок №003702 від 10.12.2024 року.

В обґрунтування причин пропуску строку для подання доказів на підтвердження понесених витрат заявник покликався на те, що про судові витрати було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, розгляд справи апеляційним судом відбувся без повідомлення учасників справи і про результати такого розгляду заявнику стало відомо лише 09.12.2024 року, з часу надходження копії постанови апеляційного суду йому на електронну пошту.

18.12.2024 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву, в яких вона просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування понесених ним судових витрат, оскільки він не заявляв такої вимоги при поданні відзиву на апеляційну скаргу, не брав участі у розгляді справи та його витрати є неспівмірними зі складністю справи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.270 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.02.2025 року, є дата складення повного судового рішення 10.02.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість заявлених вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду визначений статтею 142 ЦПК України.

Водночас, ні загальними положеннями глави 8 розділу І ЦПК України про судові витрати, ні розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження», не передбачено обов`язку суду проводити розподіл судових витрат у випадку постановлення ухвали про відмову у видачі судового наказу та за наслідками перегляду такої ухвали в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене та з огляду на предмет апеляційного оскарження, правових підстав для вирішення питання про відшкодування понесених заявником витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає, а відтак, немає й підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.133, 141, 164, 166, 270, 389 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 10 лютого 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич