Провадження № 2/369/4989/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/21014/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Боярської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 20.12.2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Боярської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком.

28 січня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/21014/24.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що матір забороняє батьку спілкуватися з дитиною. За адресою, яку вона вказувала як місце свого проживання: АДРЕСА_1 відповідачка не проживає. Наразі, як відомо позивачу відповідачка з дитиною проживає у свого коханця. Тривалий час про місце проживання дитини та відповідача ні ОСОБА_1 , ні будь-кому з родичів та знайомих ОСОБА_2 не повідомляла. Більше того, ОСОБА_2 близько двох тижнів на контакт не виходила взагалі, аналогічно як і дитина. За таких обставин 20.11.2024 року ОСОБА_1 був вимушений звернутися до Фастівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області (відділення № 1) з заявою щодо розшуку сина. Йому не було відомо, де знаходиться син, чи живий він, чи здоровий, чи в безпеці. ОСОБА_3 був відсутнім на заняттях у школі та не відвідував репетиторів. ОСОБА_1 дуже хвилювало те, що можливо син потребує допомоги, у тому числі психологічної.

За зверненням ОСОБА_1 Фастівським районним управління поліції ГУ НП в Київській області (відділення № 1) складено протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Вчинення домашнього насильства». Питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності вирішується в судовому порядкувідповідно до листа Фастівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області відділення № 1 від 24.12.2024 р. № 11283/109/1701.

Відповідями Фастівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області (відділення № 1) від 11.12.2024 року № 60 аз та від 31.12.2024 року № 61 аз повідомляється, що в результаті перевірок встановлено, що звинувачення матері дитини ОСОБА_2 на адресу батька дитини ОСОБА_1 не підтвердились.

У зв`язку з тим, що матір`ю дитини батьку дитини постійно чиняться перешкоди у побаченнях з сином ОСОБА_1 через канцелярію Служби у справах дітей Боярської міської ради батьком дитини 05.12.2024 року було подано заяву щодо визначення способів участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним. Виконавчим комітетом Боярської міської ради як органом опіки та піклування 12.12.2024 р. прийнято рішення № 9/74 «Про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним».

Зокрема, Рішенням встановлено, що 1-й та 3-й тиждень місяця ОСОБА_3 проживає з ночівлею з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , без присутності матері дитини, ОСОБА_2 .

Наразі матір чинить батькові перешкоди в спілкуванні з дитиною, рішення Служби у справах дітей Боярської міської ради не виконує, дитину для спілкування з батьком не надає.

На підставі зазначеного заявник просив суд зобов`язати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ухвалення судового рішення у справі № 369/21014/24 надавати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- перший місяць звернення ухвали до виконання у присутності психолога та матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в приміщенні Служби у справах дітей Боярської міської ради кожного вівторка та четверга з 16:00 год. до 18:00 год.;

- другий місяць звернення ухвали до виконання у присутності психолога в приміщенні Служби у справах дітей Боярської міської ради кожного вівторка та четверга 3 16:00 год. до 18:00 год. без присутності матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- починаючи з третього місяця звернення ухвали до виконання передавати у місті Боярка або селі Нове Фастівського району, Київської області ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 батьку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 , для спілкування кожні вихідні дні з 11:00 год. суботи до 11:00 год. неділі без присутності матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 20.12.2024 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Боярської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, та просив суд Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також просив стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати (у тому числі витрати на надання правової допомоги).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Позивачем ОСОБА_1 28.01.2025 року подано до суду заяву про забезпечення позову.

Так, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 21 листопада 2024 року Деснянським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 14 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис № 411. Батьками особи зазначено: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 12.12.2024 року № 9/74 Про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкування з ним, виконком міської ради вирішив встановити способи участі гр. ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та встановити порядок побачень таким чином: 1-й та 3-й тиждень місяця малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає з ночівлею з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , без присутності матері дитини, ОСОБА_2 . При закінченні періоду перебування дитини з батьком, малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , передається батьком матері. При закінченні періоду перебування дитини з матір`ю, малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , передається матір`ю батькові. День народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (за бажанням малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ) святкувати з батьком. День народження батька - ОСОБА_1 (за бажанням малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ) святкувати разом з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також рішенням, рекомендовано батькові дитини гр. ОСОБА_1 дотримуватися графіку побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати, матері гр. ОСОБА_2 поважати батьківські права гр. ОСОБА_1 , не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином.

Наразі матір дитини ОСОБА_2 чинить батьку дитини ОСОБА_1 перешкоди у його спілкуванні з дитиною, не надає сина батькові, рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 12.12.2024 року № 9/74 Про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкування з ним, не виконує. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 неодноразово звертався до служби у справах дітей щодо невиконання ОСОБА_2 рішення ради щодо надання сина батькові, та до органів поліції з фактом вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства над дитиною.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК; а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник з сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що:

«під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що:

«співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди чітко вказали, що закон не передбачає надання права на побачення під час провадження у справі про розірвання шлюбу (див. пункти 8, 9 та 18 вище). Скарга заявника стосується наслідків, які застосування цього закону мало на його стосунки з сином (див. пункт 11 вище). Схоже, що після постановлення ухвали від 8 січня 2013 року заявнику стало важче підтримувати контакти зі своїм сином (див. пункти 10 і 11 вище). Суд визнає, що національні суди не завжди відхиляють як неприйнятні такі заяви про право на побачення, подані під час провадження у справі про розірвання шлюбу (див. пункт 25 вище). Однак заявник не міг отримати жодної вигоди від існування більш сприятливої внутрішньодержавної практики, оскільки рішення, прийняті національними судами в окремих справах, не є обов`язковими для будь-яких інших національних судів і не є головним джерелом права. Більше того, не можна було очікувати, що заявник звернеться із новою заявою про тимчасовий припис, як вказав Уряд (див. пункт 26 вище), оскільки ніщо в самому законі не дозволяло йому очікувати іншого результату від судів. Розглядаючи його заяву, національні суди лише застосували закон, хоча й у обмежувальний спосіб. Суд вважає, що положення закону, про яке йдеться, за своєю природою вилучило фактичні обставини справи зі сфери розгляду національними судами (див., mutatis mutandis, X and Others v. Austria [GC], № 19010/07, § 126, ECHR 2013). Уряд стверджував, що відсутність регулювання не була основною причиною відхилення судами заяви заявника про тимчасовий припис (див. пункт 24 вище). Але як би там не було, Суд зазначає, що саме цей аргумент переважав у рішеннях національних судів. Більше того, навіть решта аргументів, а саме те, що заявнику не перешкоджали бачитися з дитиною (див. пункт 8 вище) - не можна тлумачити як ефективне з`ясування найкращих інтересів дитини, а радше як просто спостереження за ситуацією в конкретний момент. Національні суди не досліджували нестабільності ситуації, а також не відповіли на клопотання заявника щодо більш детального графіку побачень (див. пункт 7 вище). Іншими словами, вони залишили реалізацію права, яке було важливим як для заявника, так і для його дитини, на розсуд дружини заявника, з якою у нього (на той час) був конфлікт інтересів (див. пункт 6 вище). Суд зазначає, що перешкода, яка оскаржується, за своєю природою є тимчасовою, оскільки може тривати лише доки триває провадження у справі про розірвання шлюбу. Однак у цій справі провадження, розпочате 13 вересня 2012 року (див. пункт 6 вище), тривало більше чотирьох років (див. пункт 16 вище). Таким чином, заявник - і, що не менш важливо, його дитина - страждали протягом приблизно трьох років і п`яти місяців - тобто з 9 червня 2013 року (коли він востаннє бачив свого сина - див. пункт 11 вище) до 2 листопада 2016 року (коли суд ухвалив остаточне рішення у справі - див. пункт 16 вище). Суд вважає, що тривалість провадження у цій справі дає підстави для висновку, що держава-відповідач не виконала свої позитивні зобов`язання за статтею 8 Конвенції (див., наприклад, M. and M. v. Croatia, № 10161/13, §§ 179 і 182, ECHR 2015 (витяги), і Eberhard and M. v. Slovenia, № 8673/05 і 9733/05, §§ 127 і 138-142, 1 грудня 2009 р.). Вищевказаних міркувань достатньо, щоб Суд дійшов висновку, що щодо надання права на побачення під час провадження у справі про розірвання шлюбу румунські органи влади не виконали своїх позитивних зобов`язань, що випливають із статті 8 Конвенції. Основна проблема полягає в недостатній якості національного законодавства. Відповідно, мало місце порушення цього положення (CRISTIAN CATALIN UNGUREANU v. ROMANIA, № 6221/14, § 29-34, ЄСПЛ, від 04 вересня 2018 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20) вказано, що:

«у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, правильно врахував, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини».

Отже, відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини ОСОБА_4 з його батьком ОСОБА_1 повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц.

Отже, зустрічі ОСОБА_1 як батька з дитиною ОСОБА_4 є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що:

«судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення порядку спілкування батька з дитиною, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення порядку спілкування з дитиною, проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням того, що між сторонами існує спір про визначення місця проживання дитини і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про здійснення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, тому суддя дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ухвалення судового рішення у справі № 369/21014/24 надавати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/21014/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Боярської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, - задовольнити.

До прийняття Києво-Святошинським районним судом Київської області судового рішення у цивільній справі № 369/21014/24, зобов`язати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- перший місяць звернення ухвали до виконання у присутності психолога та матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в приміщенні Служби у справах дітей Боярської міської ради кожного вівторка та четверга з 16:00 год. до 18:00 год.;

- другий місяць звернення ухвали до виконання у присутності психолога в приміщенні Служби у справах дітей Боярської міської ради кожного вівторка та четверга 3 16:00 год. до 18:00 год. без присутності матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- починаючи з третього місяця звернення ухвали до виконання передавати у місті Боярка або селі Нове Фастівського району, Київської області ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 батьку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 , для спілкування кожні вихідні дні з 11:00 год. суботи до 11:00 год. неділі без присутності матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Найменування сторін:

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Ухвалу складено та підписано: 18.02.2025 року.

Суддя А.В. Янченко