КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3789/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Мазура Ю.Ю. в м. Київ 11 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 118706,04 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 75000 грн.; тип кредитної лінії: картка «Універсальна Gold», строк кредитування: 20 років, кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4 договору); розмір мінімального обов`язкового платежу - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно - у разі просрочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 1.4 договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60 % (п. 1.5, 2.1.1.2.12 договору).

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». 30 червня 2021 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 40,8 % річних.

На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - картку № НОМЕР_1 , строк дії - 09/23. тип «Універсальна Gold», що підтверджується випискою по рахунку. Згодом відповідач отримав додатково кредитну картку № НОМЕР_2 , строк дії - 07/25, тип - «Універсальна Gold», та кредитну картку № НОМЕР_3 , строк дії - 11/27, тип - «Універсальна Gold», що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином він є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, в порушення умов договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Згідно п. 2.1.1.3.5 договору сторони погодили, що в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180 днів з дня виникнення таких порушень, на підставі ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати ніші зобов`язання за кредитом в повному обсязі. Тобто сторони згідно ст. 212 ЦК України передбачили відкладальну обставину, внаслідок виникнення якої, терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту.

Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п. 1.5 та п. 2.1.1.2.12 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60 % для картки «Універсальна Gold».

В зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та із урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 11 червня 2024 року має заборгованість 118706,04 грн., яка складається із 96470,08 грн. заборгованості за тілом кредиту, 22235,96 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 96470,08 грн. та 2422,40 грн. судового збору, в решті позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року в частині відмови в позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 633, 634 ЦК України, вказував, що з матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2020 року відповідачем підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, до суду була надана копія цієї заяви від 10 лютого 2020 року, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що згідно зі ст. 634 ЦК України підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакцій, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунку. Тож, безпосередньо в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 10 лютого 2020 року, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування, в тому числі наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, і в тому числі - процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних: 84 % для картки «Універсальна Gold».

В подальшому 30 червня 2021 року відповідач підписав Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій знову власноручним підписом погодив розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 40,8 річних для карток «Універсальна Gold». Отже, умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки передбачено безпосередньо в укладеному відповідачем договорі, який особисто ним підписаний. В подальшому видана відповідачу картка була перевипущена та йому видано нові картки, що не свідчить про укладення іншого кредитного договору.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, заявами, випискою про рух грошових коштів. Отже, відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору, погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема погашення заборгованості.

Підписанням заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 10 лютого 2020 року без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний і погодився з усіма умовами договору. Та обставина, що відповідач тривалий час вносив плату відповідно до умов зазначеної угоди, вказує на його вільне волевиявлення в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування. Крім того, відповідач належними та допустимими доказами не спростував отримання карток.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 26 жовтня 2022 року в справі № 334/2491/21, що за відсутності заперечень щодо непогодження між сторонами наданих банком Умов та Правил, судом неправильно застосовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Вказував, що базова процентна ставка за користування кредитом та інші умови кредитування зазначені безпосередньо в підписаній відповідачем заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг.

Отже, в даній справі суд безпідставно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, оскільки умови кредитування належним чином погоджені відповідачем, що підтверджується підписаною ним заявою.

Звертав увагу, що всі істотні умови кредитування (розмір відсотків, неустойки тощо) узгоджено в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, що особисто підписана клієнтом після ознайомлення з запропонованими Банком умовами кредитування.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки про рух грошових коштів, які знаходяться в матеріалах справи та залишені поза увагою суду першої інстанції, банком перераховувалися проценти за користування кредитними коштами виключно у розмірі, письмово погодженому сторонами, 42 % річних в період з 10 лютого 2020 року по 28 лютого 2021 року та 40,8 % річних в період з 01 березня 2021 року по 11 червня 2024 року.

Враховуючи, що умовами укладеного з відповідачем договору визначено розмір відсотків за користування кредитом, вони підлягають стягненню з позичальника на користь кредитора в примусовому порядку через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Вказував, що відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд не врахував наведені обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично не вирішив спір по суті в цій частині.

Наголошував, що факт укладення кредитного договору та розмір заборгованості відповідачем не спростовано, відтак, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним, а тому відповідач має нести відповідальність за невиконання умов кредитного договору. Оскільки відповідач користувався кредитними коштами, він зобов`язаний їх повернути в повному обсязі, а також сплатити проценти за користування ним.

Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц, в якій зазначено, що доказом погодження умов кредитування про сплату процентів є зазначення відповідних умов в підписаній позичальником заяві; правові висновки Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 136/840/17, від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, у яких встановлено, що розмір процентної ставки погоджено безпосередньо в анкеті-заяві позичальника.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 96470,08 грн. та в частині стягнення судового збору сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, даним вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня відповідач підписав стилусом на планшеті у відділенні банку заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, анкету-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 підписанням цього документа на підставі ст. 634 ЦК України приєднався до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг.

У заяві визначено розмір процентної ставки 43,2% для карт Універсальна та 42,0 % для карт Універсальна Gold, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та невиконання зобов`язань за договором, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання 86,4 % для карт Універсальна та 84,0 % для карт Універсальна Gold (а. с. 41 - 55)

Підписана ОСОБА_1 анкета-заява містить розділ «Угода про використання простого електронного підпису». Зі змісту розділу вбачається, що Банк та клієнт узгодили при наданні банком будь-яких послуг, в тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль, OR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.

При здійсненні будь-якої операції та правочинів між сторонами за допомогою ОТП-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланого банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта (а. с. 152).

30 червня 2021 року ОСОБА_1 підписав стилусом на планшеті у відділенні банку заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг. У заяві визначено розмір процентної ставки 42,0% для карт Універсальна та 40,8 % для карт Універсальна Gold, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та невиконання зобов`язань за договором, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання 84 % для карт Універсальна та 81,6 % для карт Універсальна Gold (а. с. 20 - 40).

30 червня 2021 року ОСОБА_1 підписав стилусом на планшеті паспорт споживчого кредиту (а. с. 12 - 19).

Випискою за договором б/н за період з 01 лютого 2020 року по 11 червня 2024 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а. с. 56 - 87).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н заборгованість ОСОБА_1 станом на 11 червня 2024 року складає 118706,04 грн., зокрема: заборгованість за тілом кредиту 96470,08 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 22235,96 грн. (а. с. 102).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п. 6 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 13 грудня 2019 року № 151 (яке було чинним станом на день підписання ОСОБА_1 заяв про приєднання до умов та правил надання банківських послуг) цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення.

Згідно п. 2 зазначеного Положення № 151, цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; електронний сенсорний пристрій - електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа може створити власноручний підпис.

Банк, пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками.

Судом першої інстанції досліджено наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та зроблено висновок, що з огляду на їх мінливий характер, Умови та правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання відповідачем відзиву на позовну заяву саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 не було отримано копії позовної заяви з додатками, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуто до суду першої інстанції з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може погодитися з безпідставними доводами апеляційної скарги, що на відміну від справи № 342/180/17, у цій справі від ОСОБА_1 не надходило заперечень щодо непогодження між сторонами наданих банком Умов та правил, а тому суд першої інстанції не повинен був застосовувати правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 10 лютого 2020 року, а також 30 червня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 підписано власноруч стилусом на планшеті у відділенні банку заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, чим відповідач приєднався до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакцій, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунку, прийняв всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язався належним чином їх виконувати.

Разом із тим, підписані відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг містять умови кредитування по двом типам кредитного продукту (видам карток): «Універсальна» та «Універсальна Gold», ці умови відрізняються в частині процентної ставки, розміру кредитного ліміту, орієнтовної загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання.

Однак, доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 конкретного типу кредитного продукту («Універсальна» або «Універсальна Gold») позивачем до матеріалів справи не надано, що унеможливлює перевірку правильності нарахування процентів за користування кредитними коштами у відповідності до умов укладеного договору, а також перевірку правильності розрахунку заборгованості за цими процентами.

Крім того, паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 30 червня 2021 року, містить інформацію по семи різним типам кредитного продукту (кредитним карткам) з різними умовами використання і тарифами (а. с. 12 - 19).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У позові АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредитну картку «Універсальна Gold», що підтверджується випискою по рахунку. Проте наявна в матеріалах справи виписка за договором не містить відомостей щодо виду карток, а лише їх номер (а. с. 56 - 87).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позову, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що безпосередньо в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг від 10 лютого 2020 року, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування, зокрема погоджено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 40,8 % річних для карток «Універсальна Gold».

Таким чином, в даному випадку не підлягають врахуванню правові висновки, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц, в якій зазначено, що доказом погодження умов кредитування про сплату процентів є зазначення відповідних умов в підписаній позичальником заяві; правові висновки Верховного Суду в постановах від 12 лютого 2020 року в справі № 136/840/17, від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, у яких судами встановлено, що розмір процентної ставки погоджено безпосередньо в анкеті-заяві позичальника.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом, що підписанням заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг від 10 лютого 2020 року без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору, і та обставина, що відповідач тривалий час вносив плату відповідно до умов угоди, вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування.

Апеляційний суд враховує, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив, а суд не вправі виходити за межі позовних вимог та стягувати такі проценти самостійно.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач належними та допустимими доказами не спростував факт отримання карток та факт видачі кредитних коштів, є безпідставними, позаяк судом першої інстанції встановлено наявність заборгованості відповідача за тілом кредиту в розмірі 96470,08 грн. і позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту задоволені.

Таким чином, оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.