УХВАЛА

14 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 757/18133/24-ц

провадження № 61-16767ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 21 жовтня 2024 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_1 ,

про розкриття банком інформації, яка містить охоронювану законом таємницю,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області), заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), ОСОБА_1 , звернулося до суду із заявою про розкриття банком інформації, яка містить охоронювану законом таємницю.

Печерський районний суд міста Києва рішенням від 20 травня 2024 року заяву ГУ ДПС у Чернігівській області залишив без задоволення.

Київський апеляційний суд постановою від 21 жовтня 2024 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року залишив без змін.

11 грудня 2024 року (зареєстрована за вх. № 39231/0/220-24 від 16.12.2024) ГУ ДПС у Чернігівській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ГУ ДПС у Чернігівській області вказав пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні). Однак, заявник не зазначив, від якого висновку Верховного Суду, застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, вважає за необхідне відступити.

Верховний Суд ухвалою від 23 грудня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику: надати обґрунтовану заяву/клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження; уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження судових рішень, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

25 грудня 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу ухвали Верховного Суду

від 23 грудня 2024 року.

26 грудня 2024 року копія ухвали суду касаційної інстанції від 23 грудня

2024 року направлена на адресу заявника ГУ ДПС у Чернігівській області (14000, місто Чернігів, вулиця Реміснича, 11), яка зазначена в касаційній скарзі, та отримана особою за довіреністю 31 грудня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до матеріалів касаційного провадження.

Копія ухвали суду касаційної інстанції від 23 грудня 2024 року направлена

ГУ ДПС у Чернігівській області через систему «Електронний суд», документ доставлений до електронного кабінету 26 грудня 2024 року о 09:27:29, що підтверджується повідомленням про доставлення електронного листа.

10 та 15 січня 2025 року (зареєстровані за вх. № 1274/0/220-25 від 13.01.2025 та вх. № 1763/0/220-25 від 17.01.2025) до Верховного Суду від ГУ ДПС у Чернігівській області надійшли заяви про усунення недоліків касаційної скарги, до яких додане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, відповідно до закону, а також уточнена касаційна скарга, в якій заявник, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема частини другої статті 350 ЦПК України, а також вказує, що суди неповно встановили обставини, що мають значення для справи, та не дослідили докази, що надавалися заявником. Крім того, заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Баласкас проти Греції» та «Хаас про Німеччини».

Верховний Суд ухвалою від 20 січня 2025 року поновив ГУ ДПС у Чернігівській області строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року.

Продовжив ГУ ДПС у Чернігівській області строк на усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Повторно запропонував заявнику надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, та додати її копії відповідно до кількості учасників справи. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

21 січня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу ухвали Верховного Суду

від 20 січня 2025 року.

23 січня 2025 року копія ухвали суду касаційної інстанції від 20 січня 2025 року направлена на адресу заявника ГУ ДПС у Чернігівській області (14000, місто Чернігів, вулиця Реміснича, 11), яка зазначена в касаційній скарзі, та отримана особою за довіреністю 29 січня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до матеріалів касаційного провадження.

Копія ухвали суду касаційної інстанції від 20 січня 2025 року направлена

ГУ ДПС у Чернігівській області через систему «Електронний суд», документ доставлений до електронного кабінету 22 січня 2025 року о 03:20:29, що підтверджується повідомленням про доставлення електронного листа.

28 січня 2025 року (зареєстрована за вх. № 3307/0/220-25 від 31.01.2025) на виконання вимог ухвали суду від 20 січня 2025 року від ГУ ДПС у Чернігівській області надійшла повторна заява про усунення недоліків, до якої додана касаційна скарга, доводи якої є ідентичними доводам касаційної скарги, наданої на виконання вимог ухвали суду від 23 грудня 2023 року. Пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні) є необґрунтованим, інших підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою

статті 389 ЦПК України, не зазначено.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги як неподаної особі, яка її подала,

з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених ЦПК України підстав для його скасування з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які при цьому неправильно застосовані цим судом, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень в первісній касаційні скарзі ГУ ДПС у Чернігівській області вказувало пункт 2 частини другої

статті 389 ЦПК України (якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні).

Верховний Суд в ухвалах про залишення касаційної скарги ГУ ДПС у Чернігівській області без руху звертав увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції);

2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

Переглядаючи судове рішення згідно з пунктом 2 частини другої

статті 389 ЦПК України, на яку послався заявник в первісній касаційній скарзі, як на підставу оскарження судових рішень, касаційний суд може розглянути питання про відступлення від висновку щодо застосування норми права, а не щодо встановлення обставин справи, у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі ГУ ДПС у Чернігівській області не зазначило, від якого висновку Верховного Суду вважає за необхідне відступити заявник.

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями за заявника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам заявник. В іншому випадку вказане б призвело до порушення таких принципів цивільного процесу,

як змагальності та диспозитивності.

У поданій касаційній скарзі, з урахуванням заяв про усунення недоліків, скаржник, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, посилавться на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема частини другої статті 350 ЦПК України, а також вказує, що суди неповно встановили обставини, що мають значення для справи, та не дослідили докази, що надавалися заявником. Крім того, заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував рішення ЄСПЛ у справі «Баласкас проти Греції» та «Хаас про Німеччини».

Отже, перевіркою змісту поданих у цій справі касаційної скарги, з урахуванням заяв про усунення недоліків, встановлено, що у них належним чином не викладені передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Касаційна скарга ГУ ДПС у Чернігівській області побудована на цитуванні норм законодавства й незгоді із висновками судів про наявність підстав для розкриття банківської таємниці платника податків - фізичної особи відповідно до підпункту 20.1.5 пункту 20.1 стаття 20 ПК України, що не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, яка передбачена пунктом 5 частини другої

статті 392 ЦПК України.

Доводів (з належним їх обґрунтуванням) підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, про неправильне застосування або порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, та яких саме, касаційна скарга та заяви про усунення недоліків не містять.

Посилання ж на неправильне застосування судами практики ЄСПЛ не є підставою касаційного оскарження судових рішень, з якими не згоден скаржник, у розумінні передбачених статтею 389 ЦПК України підстав.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму процесуального права порушено судами першої та (або) апеляційної інстанцій, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Заявнику двічі надавалась можливість усунення недоліків шляхом подання уточнень до касаційної скарги, з урахуванням вимог, зазначених Верховним Судом в ухвалах від 23 грудня 2024 року та від 20 січня 2025 року.

Приведення касаційної скарги відповідно до вимог ЦПК України в частині належного викладення підстав касаційного оскарження судових рішень є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

На час вирішення питання про прийняття до розгляду касаційної скарги

ГУ ДПС у Чернігівській області на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 21 жовтня 2024 року, недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалах Верховного Суду від 23 грудня 2024 року та від 20 січня 2025 року, не усунено.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права.

Тому повернення касаційної скарги не є порушенням права заявника на доступ до суду за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби

у Чернігівській області на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного

суду від 21 жовтня 2024 року вважати неподаною та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська