У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Будзан Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Губенко О.М.,

представника позивачів - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Сторожук С.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сторожук Світлани Сергіївни про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.01.2024, апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задоволено частково. Скасовано ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та в цій частині направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 травня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.

21 травня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній цивільній. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року заяву позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про залучення у справу правонаступника відповідача задоволено. Залучено ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до участі у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою як правонаступника відповідача ОСОБА_5 .

27 грудня 2024 року представником відповідача подано до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

02 січня 2025 року позивачі подали до суду заперечення на клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року відмовлено позивачам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у прийнятті заяви про зміну предмету позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В підготовчому засіданні представник позивачів заперечив проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в повному обсязі.

Представник відповідача у підготовчому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити.

Суд, заслухавши думку представника позивачів, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посилались на порушення відповідачами меж належної їм на праві власності земельної ділянки, що підтверджується, зокрема, Актом про порушення меж від 08.11.2016, а також висновком земельно-технічного експертного дослідження Судової незалежної експертизи України № ED-1727-1-1066.18 від 08.08.2018.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У той же час повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що "за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що "необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 20 травня 2020 року у справі № 753/11592/18 (провадження № 61-11734св19), від 26 квітня 2022 року у справі № 757/39474/19 (провадження № 61-16272св21), від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22 (провадження № 61-8140св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18 (провадження № 61-5565св23),та інших.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом, установлено, що позивачі уже звертались до суду із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , Головне управління земельних ресурсів КМДА про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення земельної межі.

Рішенням Подільського районного суду від 20 квітня 2012 року у вищевказаній справі № 2-181/10 позов було задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2012 року була задоволена апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_5 - Сторожук О.С. , скасовано зазначене вище рішення районного суду та ухвалене по справі нове судове рішення, яким відмовлено в позові.

Як вбачається з вищевказаних судових рішень, предметом спору між сторонами було усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачам на праві власності, та відновленням межі, яка поділяє ділянки АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 відповідно до державних актів про право власності на земельні ділянки. Як на підставу позовних вимог позивачі посилались на самозахоплення відповідачами, власниками суміжних земельних ділянок, частини земельної ділянки позивачів та зміна межі.

Питання дотримання меж земельної ділянки були перевірені судом апеляційної інстанції.

Аналіз матеріалів даної справи та зміст відповідних судових рішень свідчить про те, що підстави та предмет позову у справі, яка переглядається, є тотожними підставам та предмету позову у справі № 2-181/10, в якій ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.

Отже, вже існує рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно матеріалів даної судової справи, позивачі не вказують на нові обставини, в зв`язку з чим суд не погоджується із запереченнями представника позивачів.

В зв`язку з наведеним клопотання представника відповідача про закриття провадження підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 12, 206, 255, 256, ст. 353, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сторожук Світлани Сергіївни про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Леся БУДЗАН