головуючий у суді І інстанції Муранова-Лесів І.В.
провадження № 22-ц/824/1469/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2025року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, трьох процентів річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» коштів:

нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 липня 2023 року по 31 серпня 2023 року у розмірі 32 000 грн;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37 161 грн 36 коп.;

компенсацію за всі невикористані дня щорічної відпустки у розмірі 22 698 грн 06 коп.;

три відсотка річних у розмірі 216 грн 66 коп. та інфляційне збільшення у розмірі 60 грн;

моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача у розмірі 10 000 грн;

суму сплаченого судового збору у розмірі 1 073 грн;

суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн (т.1 а.с.3-12).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 17 вересня 2021 року до 31 серпня 2023 року він працював на посаді продавця-консультанта у ТОВ «ДІЄСА».

Починаючи з липня 2023 року по день подання позовної заяви позивачу не виплачується заробітна плата. Вказує, що станом на день подання позовної заяви відповідач заборгував йому заробітну плату: за липень 2023 року - 10 000 грн, за серпень 2023 року - 12 000 грн.

Крім того, у зв`язку зі звільненням йому не виплачена компенсація за всі невикористані дні відпустки 22 698 грн 06 коп. з розрахунку: середня заробітна плата за період січень - серпень 2023 року (131 323 грн 56 коп./243 дні = 540 грн 43 коп.) х 42 дні невикористаної відпустки = 22 698 грн 06 коп.

Вважає, що у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України має бути виплачений середній заробіток, виходячи із середньоденної заробітної плати за липень-серпень 2023 року (32 000 грн/62 дні = 516 грн 13 коп.), який станом на 01 листопада 2023 року становить 37 161 грн 36 коп.

Крім того, вважає, що на підставі статті 625 ЦПК України з відповідача має бути стягнуте інфляційне збільшення та 3% річних у розрахованій ним сумі.

Зазначає, що у зв`язку протиправними діями відповідача він має право на відшкодування моральної шкоди у порядку статті 237-1 КЗпП України, при цьому звертає увагу, що заробітна плата, яку він отримував у відповідача, була його єдиним джерелом доходу. З урахуванням об`єму та ступеню характеру завданих йому моральних страждань, ступеню вини роботодавця, а також вимог розумності та справедливості, він оцінює у сумі 10 000 грн.

20 лютого 2024 року позивач уточнив позовні вимоги з урахуванням наданих відповідачем письмових доказів, а саме: просить суд стягнути з відповідача на свою користь:

нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 липня 2023 року по 31 серпня 2023 року у розмірі 37 591 грн 49 коп.;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51 486 грн 48 коп.;

компенсацію за всі невикористані дня щорічної відпустки у розмірі 22 698 грн 06 коп.;

три відсотка річних у розмірі 380 грн та інфляційне збільшення у розмірі 268 грн 24 коп.;

моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача у розмірі 10 000 грн;

суму сплаченого судового збору у розмірі 1 073 грн;

суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн (т.2 а.с.91-99).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 37 591 грн 49 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 51 496 грн 48 коп., всього на загальну суму 89 077 грн 97 коп.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 073 грн 60 коп.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь держави судовий збір у сумі 1 073 грн 60 коп.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 37 591 грн 49 коп., суд першої інстанції дійшов висновку, що невиплачена позивачу заробітна плата, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки, підлягає стягненню на його користь у розрахованій відповідачем сумі 37 591 грн 49 коп.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 51 496 грн 48 коп., суд першої інстанції вважав, що надані відповідачем сертифікати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), накази про призупинення торгівельної діяльності магазинів «Ельдорадо», які знаходяться на тимчасово окупованій території, Звіти про оцінку збитків, заяви про вчинення кримінального правопорушення з додатками, не дають можливість перевірити відомості про матеріальний стан відповідача, наявність коштів на рахунку на момент звільнення відповідача, і позивач не є працівником представництва, яке опинилося на окупованій території чи зазначено руйнувань або пошкоджень внаслідок бойових дій.

Також, суд першої інстанції, враховуючи, що саме на роботодавця покладено обов`язок доведення, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, дійшов висновку, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат в порядку частини 2 статті 625 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що положення частини 2 статті 625 ЦК України не є застосовними у спірних трудових правовідносинах, оскільки відповідальність відповідача за порушення строків розрахунку визначені у статті 117 КЗпП України, а збереження купівельної спроможності населення в умовах зростання цін здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про індексацію грошових доходів громадян».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в порядку статті 237-1 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов висновку, що жодних належних і допустимих доказів заподіяння моральної шкоди, а також розміру такої шкоди, позивачем надано не було.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ДІЄСА» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в апеляційному порядку сторонами у справі не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно у відповідача перед працівниками наявна заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан) та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується та обов`язково буде повністю погашена як під час дії форс-мажорних обставин або після їх закінчення.

Звертає увагу суду на те, що положеннями статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини збройної агресії з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якої належить ТОВ «ДІЄСА», зазнала значних збитків; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. (без врахування основних засобів та вкладених інвестицій в торгові приміщення). Документування завданої шкоди триває.

Враховуючи те, що виникнення форс-мажорних обставин, а саме: фактичне знищення товару, який був поставлений постачальниками на склад товариства за адресою: Україна, Київська область, Броварський район, село Квітневе, вулиця Гоголівська, 1а, внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, в результаті чого виникло займання, а будівлю складу було повністю знищено, а також знищення/ пошкодження/втрата контролю над магазинами підприємства, фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України, що призвело до збитків в особливо великому розмірі (точна сума боргу встановлюється), враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань, в тому числі, по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин.

В обґрунтування зазначає, що ТОВ «ДІЄСА» знаходиться в досудовій санації до відкриття провадження про банкрутство, що пов`язане із збройною агресією рф (справа №910/3368/24). Внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, торгова мережа «Eldorado», до якою належить ТОВ «ДІЄСА» зазнала значних збитків: ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі; товарні запаси та інші активи в магазинах, що знаходяться в містах Маріуполь, Херсон, Ірпінь, Буча, Мелітополь, Бердянськ, Нова Каховка; частково знищені товарні запаси в магазинах міст Києва та Харкова; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. (без врахування основних засобів та вкладених інвестицій в торгові приміщення).

Внаслідок настання для товариства несприятливих наслідків, пов`язаних із дією обставин непереборної сили, товариство змушене було скоротити свої виробничі потужності з більше 100 магазинів «Ельдорадо» ТОВ «ДІЄСА» до 10 магазинів та вивільнити близько 2 000 працівників.

Враховуючи, що в зв`язку військовою агресією рф відповідач знаходиться під дією форс-мажорних обставин, що зумовило неможливість підтримання нормальної господарської діяльності та вивільнення значної кількості трудового персоналу, а отже, товариство може забезпечити роботою лише одного працівника юридичного департаменту, при надходженні, починаючи з 2024 року до підприємства більше 250 судових справ (згідно з інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/ де 200 справ є трудовими спорами), унеможливило оперативно надати відповідні відзиви, з документальним підтвердженням доводів товариства.

Також вказує, що 01 червня 2023 року на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife» доступ до якого мають всі працівники ТОВ «ДІЄСА», де розміщуються новини компанії, розміщенні накази, заяви, бланки тощо, було розміщено інформацію наступного змісту: «Шановні колеги! Через військову агресію рф торговельна мережа «Ельдорадо» (товариства, які діють під цією торговою маркою) отримала значних збитків - було зруйновано основний склад товариства, пограбовано/знищено значну частину магазинів, внаслідок чого товариства знаходяться під дією обставин непереборної сили (форсі-мажорні обставини). У зв`язку з цим повідомляємо працівників, що виплати заробітної плати та усіх інших належних нарахувань при звільненні можуть відбуватися із затримкою. Разом з цим, гарантуємо, що всі належні виплати працівникам будуть обов`язково виплачені. З повагою, Твоє «Ельдорадо».

Зазначає, що товариство знаходиться в під дією форс-мажорних обставин, а отже невчасна виплата заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки сталося внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили.

На підтвердження вказаного, товариство звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало сертифікат №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року. Про наявність обставин непереборної сили, що впливають на діяльність товариства було встановлено і ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 квітня 2024 року, а також рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року.

Намагаючись здійснити фінансове оздоровлення, ТОВ «ДІЄСА» розпочало процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (стаття 5 Кодексу України з процедур банкрутства).

24 квітня 2024 року Господарський суд міста Києва постановив ухвалу, якою затвердив план санації ТОВ «ДІЄСА» до відкриття провадження про банкрутство.

Також рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року у справі №760/29187/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «ДІЄСА», за частиною 1 статті 41 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили (додане до даного клопотання), а отже встановлено відсутність вини роботодавця, в особі Генерального директора, в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала, як на момент звільнення працівника, так і продовжується на цей час.

Таким чином, товариство знаходиться під дією форс-мажорних обставин, а отже невчасна виплата заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки сталося внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили.

ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , з 09 листопада 2021 року був прийнятий на роботу в ТОВ «ДІЄСА» () на посаду продавця-консультанта та був звільнений 31 серпня 2023 року за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 , витягом з наказу про прийняття на роботу NZ00/05/11/016 від 05 листопада 2021 року, витягом із наказу про припинення трудового договору № Z00/30/08/014 від 31 серпня 2023 року, довідкою про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням (т.1 а.с. 19-20,66,67,68).

Згідно з витягом із наказу про припинення трудового договору № Z00/30/08/014 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 звільнений з посади продавця-консультанта департаменту з роздрібної торгівлі, філія №1, з 31 серпня 2023 року, а також зазначено про виплату працівнику компенсації за 29 невикористаних календарних днів відпустки.

Згідно з розрахунковим листком ТОВ «ДІЄСА» за серпень 2023 року борг підприємства по заробітній платі становить на кінець місяця - 37 591 грн 49 коп. Ця сума включає, у тому числі, нараховану роботодавцем компенсацію за невикористані 29 днів відпустки у сумі 15 233 грн 41 коп. (т.1 а.с.69).

Позивач погоджується з нарахованим відповідачем розміром компенсації за невикористані дні відпустки, а також з розміром заборгованості по заробітній платі, що розрахована відповідачем. Правильність нарахування він не оспорює.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 37 591 грн 49 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 51 496 грн 48 коп., всього на загальну суму 89 077 грн 97 коп.

В цій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в апеляційному порядку сторонами у справі не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем у порушення статті 116 КЗпП України не було проведено всіх виплат, які належать позивачу при звільненні, тому відповідно до статті 117 КЗпП України з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Судом першої інстанції не було прийняті до уваги пояснення та докази відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум в день звільнення у зв`язку із існуванням форс-мажорних обставин.

В оскаржуваній частині судового рішення колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно з статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами 2,3 статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом свідчать про те, що відповідач, заперечуючи проти вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначав, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільнені сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулась не з вини ТОВ «ДІЄСА», а внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан).

Відповідачем належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність підприємства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань.

Відповідачем надано докази отриманих товариством збитків, а саме:

Акт про пожежу від 12 березня 2022 року та Витяг з ЄДРДР від 12 березня 2022 року відповідно до яких відбулося фактичне знищення товару, який був поставлений постачальниками на склад товариства за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, в результаті чого виникло займання, а будівлю складу було повністю знищено (а.с. 61-65 т. 1),

Звіти ТОВ «ГЕО ФІНАНС ГРУП» про оцінку збитків, завданих ТОВ «ДІЄСА» внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами:

АДРЕСА_2 (сума збитків 892 366,08 дол. США);

АДРЕСА_3 (сума збитків 680 376,14 дол. США);

АДРЕСА_4 (сума збитків 600 687,25 дол. США);

АДРЕСА_5 (сума збитків 719 854,33 дол. США);

АДРЕСА_6 (сума збитків 666 907,08 дол. США);

АДРЕСА_7 (сума збитків 608 037,72 дол. США);

АДРЕСА_8 (сума збитків 461 580,51 дол. США);

АДРЕСА_9 (сума збитків 756 118,08 дол. США);

АДРЕСА_10 (сума збитків 664 642,66 дол. США);

АДРЕСА_11 (сума збитків 506 011,96 дол. США);

АДРЕСА_12 (сума збитків 355 457,91 дол. США);

АДРЕСА_13 , БТРЦ "RETROVILLE" (сума збитків 662 454,84 дол. США);

АДРЕСА_14 (сума збитків 1 197 921,83 дол. США);

АДРЕСА_15 (сума збитків 564 338,81 дол. США);

АДРЕСА_1 (сума збитків 17 245 920,75 дол. США) (а.с. 70-125 т. 1).

Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числі тими, що включені до плану санації, ТОВ «ДІЄСА» отримав сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які наявні в матеріалах справи (а.с. 238-246 т. 1, а.с.1-22, 46-59 т. 2 ).

Із долученого до матеріалів апеляційної скарги сертифіката №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «ДІЄСА» щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до частини 2 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у термін: з 12 березня 2022 року.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року (а.с.149-152 т. 2).

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про те, що унеможливлення виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройна агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул. Гоголівська, буд. 1-А, с. Квітневе, Броварський р-н, Київська обл., де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл), які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12 березня 2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.

Згідно з частинами першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач під час судового розгляду справи доводила обставини про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність ТОВ «ДІЄСА» і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань, а також обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні позивача.

Відповідач з метою доведення форс-мажорних обставин саме для конкретного випадку звернувся до Торгово-промислової палати України.

Наявність форс-мажорних обставин щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ «ДІЄСА» за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» засвідчується сертифікатом Київської торгово-промислово палати №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року, який отримано відповідачем після ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду враховується, що у сертифікаті №3000-240827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін лише 31 серпня 2023 року.

Отже, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом №3000-240827 від 23 квітня 2024 року, та неможливістю належного виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку із своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок.

Сертифікат №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року Київської торгово-промислово палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ТОВ «ДІЄСА», колегія суддів апеляційного суду визнає належним та допустимим доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування у справі, яка переглядається, а неможливість його подання до суду першої інстанції об`єктивно не залежали від відповідача ТОВ «ДІЄСА».

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин, якими підтверджується, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДІЄСА» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ «ДІЄСА».

Отже, доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51 496 грн 48 коп., ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі у відповідній частині вимог, та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51 496 грн 48 коп.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишені без задоволення, тому судовий збір не відшкодовується та покладається на особу, яка подала позов до суду, а тому рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат з оплати судового збору у розмірі 1 073 грн 60 коп. слід скасувати.

Понесені відповідачем ТОВ «ДІЄСА» судові витрати (судовий збір) за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610 грн 40 коп. слід покласти на позивача ОСОБА_1 ..

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51 496 грн 48 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат з оплати судового збору у розмірі 1 073 грн. 60 коп скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610 грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 13 лютого 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська