Справа №488/2705/24 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/253/25
Постанова

Іменем України

17 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Лівінського І.В.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва ухвалене 27 листопада 2024 року, під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету заяву від 23 червня 2018 року, на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

Указаною заявою відповідачка підтвердила факт її повного інформування про умови кредитування в АТ «А-Банк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, однак своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, унаслідок чого, станом на 30 травня 2024 року, виникла заборгованість у загальному розмірі 40 240,45 грн, яка складається з: 31604,20 грн - заборгованість за кредитом; 8636,25 грн. - заборгованість по відсоткам.

З огляду на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі та судовий збір у розмірі 3028 грн.

27 листопада 2024 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва задоволено позов АТ «А-Банк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 червня 2018 року, станом на 30 травня 2024 року, у розмірі 40240,45 грн, яка складається з: 31 604,20 грн - заборгованість за кредитом; 8636,25 грн - заборгованість по відсоткам та судовий збір в розмірі 3028 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до Банку, та підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого, станом на 30 травня 2024 року, утворилась заборгованість у розмірі 40240,45 грн.

Суд прийняв до уваги наявний у справі розрахунок заборгованості, який відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції не вбачав підстав вважати недостовірним доказом паспорт споживчого кредиту, оскільки він особисто був підписаний відповідачкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилалася на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Банку, без підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить умов щодо розміру процентів, неустойки.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Таким чином, ні анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ні паспорт споживчого кредитування не надають підстав вважати, що позичальник ознайомлений з усіма умовами кредитування, включаючи відсотки.

Крім того, інформація, зазначена у виписці, яку банк надав суду, не відповідає заявленій до стягнення сумі.

Відзив на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

23 червня 2018 року між АТ «А-Банк» укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку.

У анкеті заяві розмір кредиту, процентів за користування коштами та порядок їх нарахування не зазначено.

До анкети-заяви Банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк».

З довідки АТ «А-Банк» вбачається, що між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за яким надавалися кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до серпня 2021 року; № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2031 року; № НОМЕР_3 строком дії до грудня 2024 року; № НОМЕР_4 строком дії до грудня 2031 року.

З довідки Банку за лімітами, відомо, що ОСОБА_1 23 червня 2018 року встановлено кредитний ліміт 9300 грн, а починаючи з 07 листопада 2018 року по 29 травня 2024 року кредитний ліміт змінювався, як у сторону зменшення так і збільшення до 50 000 грн.

23 червня 2018 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту про ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраним кредитуванням.

Банком додано виписку по картці від 30 травня 2024 року, з якої видно, що за період із 23 червня 2018 року по 30 травня 2024 року, сума витрат ОСОБА_1 по картковому рахунку № НОМЕР_5 складає 129314 грн 69 коп, сума зарахувань 90041 грн 27 коп.

Згідно з розрахунком банку, станом на 30 травня 2024 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 40240,45 грн, яка складається з: 31 604,20 грн - заборгованість за кредитом; 8636,25 грн - заборгованість по відсоткам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «А-Банк» посилалося на те, що уклало з ОСОБА_1 договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні анкети-заяви, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що така заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банка https://a-bank.com.ua/terms, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, й те, що вона зобов`язується виконувати його умови.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 заперечувала наявність кредитних зобов`язань перед Банком, навпаки, з поданих нею процесуальних заяв, а також апеляційної скарги вона підтвердила факт отримання кредитних коштів, проте не погоджується з сумами, про які зазначає банк.

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Банк довів існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. При цьому, ОСОБА_1 не заперечує часткове погашення боргу.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 зазначала про неможливість встановити складові кредитної заборгованості, заявлені Банком до стягнення. Посилалася на те, що її не було належно ознайомлено з умовами обслуговування кредитних карток, інформація, зазначена у паспорті споживчого кредиту, втратила свою актуальність, та не містить реквізитів, які стосуються укладеного договору, анкета-заява не містить інформації щодо номеру розрахункового рахунку та складових заборгованості.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг у АТ «А-Банку», які розміщені на сайті (https://a-bank.com.ua/terms), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг в АТ «А-Банку», які розміщені на сайті: банка https://a-bank.com.ua/terms, що надані Банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку.

Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

У зв`язку з неодноразовою зміною Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ «Акцент-Банк» (банка https://a-bank.com.ua/terms), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням викладеного, підлягають урахуванню доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий Банком до позовної заяви витяг з Умов, які надав Банк, відповідачка розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зазначене не спростовує факт наявності між сторонами кредитних правовідносин та обов`язок позичальника повернути кредитору суму позики, оскільки такі обставини не заперечуються позичальником, однак має значення для обсягу відповідальності останнього, зокрема, щодо складових кредитної заборгованості.

За змістом статті 1049 ЦК України позикою, яка підлягає поверненню, є грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем позичальнику.

Отже, вимога щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками не може бути задоволена оскільки умови щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в анкеті-заяві від 23 червня 2018 року.

Водночас, Банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Перевіряючи наданий Банком на підтвердження існування заборгованості за тілом кредиту розрахунок, колегія виходить з такого.

З виписки по картковому рахунку позичальника, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідачка активно користувалася отриманими нею кредитними коштами.

За період з 23 червня 2018 року по 30 травня 2024 року вона отримала кредитні кошти у сумі 79 183 грн 79 коп, а на погашення спрямувала 89 719 грн 10 коп.

Оскільки із вказаної суми Банк безпідставно зарахував 40 041 грн в рахунок сплати процентів, які не були погоджені сторонами, а отримана відповідачкою сума тіла кредиту повністю сплачена, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь Банку кредитної заборгованості у заявленому розмірі.

Те, що ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, як підстава для задоволення позову Юанку, є необґрунтованою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, не можуть бути прийняті до уваги доводи Банку у позовній заяві про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, помилково поклав в основу ухваленого у справі судового рішення наявність паспорту споживчого кредиту від 23 червня 2018 року, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким в позові Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23 червня 2018 року слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» судового збору теж підлягає скасуванню.

За таким же правилом підлягають розподілу і судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. Отже, з АТ «А-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 4026 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) 4026 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 17.02.2025 р.