Справа №: 398/6343/24
провадження №: 2/398/782/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" лютого 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шинкаренко І.П.,

за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ТОВ «ДІЄСА», в якому просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену при звільненні заробітну плату за період роботи з 21 лютого 2024 року у розмірі 82965, 39 грн, в тому числі 36211, 79 грн компенсації за невикористану відпустку.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 01 липня 2020 року вона була прийнята на роботу в ТОВ «ДІЄСА». 21 лютого 2024 року на підставі наказу № Z00/20/02/006 від 20 лютого 2024 року її звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами в її трудовій книжці та копією наказу про припинення трудового договору. В день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних їй когтів, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпПУ.

Після звільнення позивач намагалася вирішити питання про виплату належних сум у позасудовому порядку, однак відповідач ухилявся від пояснень, але розрахунковий листок про нараховану, але не виплачену заробітну плату 01 травня 2024 року надіслав Новою Поштою. З розрахункового листа за лютий 2024 року вбачається, що на час її звільнення у ТОВ «ДІЄСА» перед позивачем склалася заборгованість у сумі 82965,39 грн, в т.ч. 36211,79 грн компенсація за невикористану відпустку.

Враховуючи те, що відповідач в супереч вимогам ст.ст.115,116 КЗпП України своєчасну виплату заробітної плати не проводив, розрахунок у день звільнення не здійснив, позивач просить стягнути з нього заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку (30 днів) в загальному розмірі 82965,39 грн.

Крім того, позивач просила поновити їй строк для звернення до суду, пропущений з поважних причин, оскільки в день її звільнення, тобто 21 лютого 2024 року відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів, а розрахунковий лист надіслав 01 травня 2024 року. Зазначила, що у зв`язку з завданими воєнними діями збитками ТОВ «ДІЄСА» попереджав працівників про затримки у виплаті заробітної плати, тому позивач, враховуючи зазначені обставини, очікувала від відповідача виплати належних їй коштів. Також додала, що здійснювала догляд за членами родини, які цього потребували за станом здоров`я, на підтвердження чого надала суду відповідні документи. У зв`язку з цим нею пропущено строк для звернення до суду.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року поновлено строк для звернення до суду з позовною заявою та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Позиція учасників справи

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло.

13 січня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких останній зазначив, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористані відпустки, підтверджується розрахунковими листами, що були надані позивачеві. При цьому, як на підставу виникнення зазначеної заборгованості відповідач посилається на введення в Україні воєнного стану, ведення бойових дій, на основі чого Торгово-Промислова палата України у листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 визначила військову агресію проти України форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), яку відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству вцілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідач об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору, обов`язки згідно із законодавчими нормами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача.

Також зазначив, що внаслідок військової агресії проти України торгова мережа «Eldorado», до якої належить ТОВ «ДІЄСА», зазнала значних збитків, у зв`язку з чим виплати заробітної плати та всі інші нарахування можуть здійснюватися із затримкою Зазначену інформацію було доведено до відома працівників мережі через електронний ресурс «MyEldoLife».

Виникнення форс-мажорних обставин, завдані збитки та фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України, а також одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань в томі числі по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин.Отже, додатковими обставинами встановлено знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили, що зумовило неможливість своєчасно розрахуватись із працівниками.

Відтак, відповідач вважає зазначені обставини такими, що звільняють його від відповідальності за несвоєчасну виплату належних позивачу сум при звільненні.

Крім того, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволені вимог в частині стягнення середнього заробітку у зв`язку з пропуском останньою строків звернення до суду з такою вимогою.

Судова процедура

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, письмові докази, заяви по суті справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Фактичні обставини, встановлені судом

Як вбачається з копії трудової книжки серія НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА» з 01 липня 2020 року (наказ №30/06/15-пр від 30 червня 2020 року) до 21 лютого 2024 року (наказ № Z00/20/02/006 від 20 лютого 2024 року).

Згідно з копією наказу №Z00/20/02/006 від 20 лютого 2024 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнена 21 лютого 2024 року за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України та має право на компенсацію за 39 днів щорічної основної відпустки, право на які виникло до 31 грудня 2023 року, та за 3 дні щорічної основної відпустки, право на які виникло з 01 січня 2024 року до дати звільнення.

Відповідно до розрахункового листка за лютий 2024 року ОСОБА_1 нараховано компенсацію за відпустки у розмірі 31478,46 грн, оклад у розмірі 4733,33 грн, утримано 7061,30 грн податків і зборів, виплачено 14606,72 грн. При цьому борг за підприємством на початок місяця визначений у розмірі 68421,62 грн таа борг за підприємством з урахуванням зазначених нарахувань, утримань та виплат на кінець місяця складає 82965,39 грн.

Таким чином, в день звільнення позивача виплата всіх сум, що належали їй від підприємства, роботодавцем не проведена.

У додаткових поясненнях представник відповідача не наводила заперечень проти наявності заборгованості перед позивачем.

Нормативне обґрунтування та мотиви, з яких виходив суд

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною 3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в ч.5 ст.97 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною 1 статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки".

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про відпустки" визначено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

У рішенні Конституційного Суду від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Існування обставини воєнного стану, ведення бойових дій, завдані підприємству збитки та інші обставини не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі перед працівниками і не звільняють від обов`язку її виплати.

Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу та спростування суми заборгованості.

Висновки суду

На підставі викладеного, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені права позивача - судовому захисту.

Суд не бере до уваги заперечення позивача щодо відсутності підстав для відповідальності за несвоєчасну виплату належних позивачу сум при звільненні та заперечень щодо задоволення вимог в частині стягнення середнього заробітку, оскільки позивачем при обранні способу захисту свої порушених прав не було заявлено відповідні вимоги, відтак вони не були предметом судового дослідження.

Розподіл судових витрат

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема у справах про стягнення заробітної плати, а відтак, відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1 211,20 грн.

Згідно з вимогами ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

З огляду на наведене, керуючись статтями 2, 12, 13, 76-79, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354,430 ЦПК України, ст.ст. 47, 83, 115, 116, КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», «Про відпустки», суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення не виплаченої заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 82965 (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 39 копійок заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, а також компенсації за невикористану відпустку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» в дохід держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», , адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45.

Суддя І.П. Шинкаренко