ПОСТАНОВА

іменем України

06 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 941/600/23

провадження № 22-ц/4809/280/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денис Ігорович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колотило Сергій Володимирович, на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 рокута на додаткове рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2024 року у складі судді Колесник С.І.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушка Д.І., про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку будинку.

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що 30 липня 1983 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб Петрівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області, актовий запис №48, який в подальшому було розірвано рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишній чоловік - ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Петрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №155 від 23 квітня 2021 року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 02 червня 2021 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушком Денисом Ігоровичем на підставі поданої сином позивачки та померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу №113/2021 (номер у Спадковому реєстрі 67753852). За період шлюбу, подружжям було набуто майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а саме 22 грудня 2009 року з прилюдних торгів було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 182,9 кв. м, житловою площею 66,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом продажу з прилюдних торгів будинку, затвердженим відділом державної виконавчої служби Петрівського районного управління юстиції 20 січня 2010 року, в якому переможцем прилюдних торгів (покупцем) зазначено ОСОБА_3 . Після придбання 22 грудня 2009 року ОСОБА_3 зазначеного житлового будинку право власності на нього в установленому законом порядку останнім своєчасно зареєстровано у нотаріуса не було. Лише 12 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушком Денисом Ігоровичем на підставі Акту продажу з прилюдних торгів житлового будинку, складеного на підставі протоколу проведення прилюдних торгів б/н від 22 грудня 2009 року і затвердженого відділом ДВС Петрівського районного управління юстиції 20 січня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 , було видано свідоцтво про право власності на майно, що складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано в реєстрі за №1037. Зазначала, що таким чином з огляду на те, що за час шлюбу майнові права на будинок придбані за рахунок її коштів та ОСОБА_3 , як подружжя, будинок є майном, що належало їм на праві спільної сумісної власності.

02 вересня 2021 року нею було подано приватному нотаріусу Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушку Д.І. письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, приватним нотаріусом Каліушком Д.І., без викладення будь-яких причин відмови в письмовій формі і роз`яснення порядку її оскарження, свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя їй видане не було. Також приватним нотаріусом Каліушком Д.І. протягом трьох робочих днів не було винесено та не було їй видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за цією заявою. 01 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушком Д.І. на ім`я сина ОСОБА_4 , як одного зі спадкоємців, було направлено повідомлення №107/02-14 про те, що на ім`я ОСОБА_1 , тобто позивачки, буде видаватися свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 03 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушком Д.І. на ім`я ОСОБА_4 було направлено повідомлення №116/02-14 про те, що на ім`я дружини померлого - ОСОБА_2 також буде видаватися свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та іншого вищевказаного спадкового майна, що належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушком Д.І. на її ім`я направлено повідомлення №134/02-14 про те, що відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя відкладено за заявою, поданою 06 березня 2023 року спадкоємицею ОСОБА_2 , на строк один місяць у зв`язку зі зверненням нею до суду. 25 квітня 2023 року, вона подала приватному нотаріусу Каліушку Д.І. повторну письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 28 квітня 2023 року за вих. №194/02-31 приватним нотаріусом Каліушком Д.І. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колотило С.В., подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення та додаткове рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області скасувати у зв`язку з порушенням судом норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гулян Я.В., направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила оскаржувані рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 -без задоволення. Вважала, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального права.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колотило С.В., заперечила проти викладених в ній доводів.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Колотило С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Гулян Я.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. у судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Направив заяву про розгляд справи без його участі (а.с.145).

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 30 липня 1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 30.07.1983 (т.1 а.с.12).

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року по справі №400/1431/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (т.1 а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_5 (т.1 а.с.64).

23 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (т.1 а.с.66).

Судом першої інстанції також встановлено, що 22 грудня 2009 року з прилюдних торгів ОСОБА_3 було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 182,9 кв. м, житловою площею 66,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом продажу з прилюдних торгів будинку, затвердженим відділом державної виконавчої служби Петрівського районного управління юстиції 20 січня 2010 року, в якому переможцем прилюдних торгів (покупцем) зазначено ОСОБА_3 (т.1 а.с.15).

12 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушком Д.І., на підставі акту з продажу з прилюдних торгів житлового будинку, складеного на підставі Протоколу проведення прилюдних торгів б/н від 22 грудня 2009 року і затвердженого відділом ДВС Петрівського районного управління юстиції 20 січня 2010 року, на ім`я ОСОБА_3 , було посвідчено свідоцтво про право власності на майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за №1037 (т.1 а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6).

Як убачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 02 червня 2021 року №65003647 приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушком Денисом Ігоровичем на підставі поданої сином позивачки та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу №113/2021 (т.1 а.с.7).

02 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушка Д.І. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.35).

15 березня 2023 року приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. на ім`я ОСОБА_1 направив повідомлення №134/02-14 про те, що відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя відкладено за заявою, поданою ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємицею померлого - ОСОБА_2 , на строк один місяць у зв`язку зі зверненням нею до суду (т.1 а.с.40).

25 квітня 2023 року ОСОБА_1 повторно було подано заяву про видачу свідоцтва про право власності, після спливу місячного терміну, на який приватним нотаріусом Каліушко Д.І. відкладалась видача свідоцтва (т.1, а.с.41).

Постановою від 28 квітня 2023 року за вих. №194/02-31 приватний нотаріус Каліушко Д.І. відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , з підстав спірності вчинення такої дії, оскільки на вказане майно заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя подала дружина померлого (т.1 а.с.42).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними, позивачкою не було надано належних та допустимих доказів придбання будинку за спільні сумісні кошти подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пунктах 23, 24 постанови від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК).

У своїй постанові від 10 лютого 2021 року у справі №204/5407/17 Верховний Суд дійшов висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1983 року. Шлюб було розірвано рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 має для цієї справи преюдиційні значення і вказаним рішенням судом було встановлено, що сторони по справі про розірвання шлюбу припинили подружнє життя з 2009 року, про що зазначала безпосередньо ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Частиною 4 статті 82 ЦПК визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто для рішень судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в іншому рішенні суду, є суб`єктний склад спору.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про преюдиціний характер висновків суду у справі №400/1431/14-ц щодо факту припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у 2009 році, оскільки такі обставини були встановлені у мотивувальній частині рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, а тому в силу частини четвертої статті 81 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 182,9 кв. м, житловою площею 66,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано ОСОБА_3 22 грудня 2009 року з прилюдних торгів.

Також суд першої інстанції встановив, і колегія суддів погоджується з тим, що ці обставини мають суттєве значення у цій справі, що 01 грудня 2009 року між ПП «Вибір» та ОСОБА_3 було укладено договір безпроцентної зворотної фінансової допомоги №6, та у подальшому 25 грудня 2009 року на підставі заяви ОСОБА_3 отримав дозвіл на безпроцентну фінансову одноразову допомогу у директора ПП «Вибір» ОСОБА_6 у сумі 150000 грн для купівлі будинку (т.1, а.с.74-76).

Акт продажу з прилюдних торгів будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 20 січня 2010 року свідчить про те, що ОСОБА_3 став переможцем прилюдних торгів з продажу спірного будинку та вніс за придбане майно і перерахував на р/р ВДВС Петрівського районного управління юстиції (розрахунковий рахунок одержувача ГУДК в Кіровоградській області 3) кошти у розмірі 126128,80 грн (т.1 а.с.15).

Враховуючи зазначені вище обставини та докази апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оплата вартості будинку ОСОБА_3 була здійснена одноособово за рахунок коштів, позичених в МПП «Вибір» та у період, коли фактичні шлюбні відносини з позивачкою припинив.

Належних та допустимих доказів того, що вказаний договір є нікчемним суду надано не було, недійсних договір позики не визнавався.

Судом першої інстанції правильно враховано і ту обставину, що своє право власності на будинок ОСОБА_3 зареєстрував вже після виплати 07 жовтня 2016 року боргу, про що 12 жовтня 2016 року йому видано приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Коліушком Д.І. свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1037 (т.1 а.с.16).

За правилами частини 1 статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог частин 1,5,6 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК); допустимими, тобто доводити обставини певними засобами доказування, встановленими законом (стаття 78 ЦПК); достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК) та достатніми, тобто які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 1статті 89 ЦПК).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що позивачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів придбання будинку за спільні сумісні кошти.

Крім того, надані суду першої інстанції докази, а саме договір безпроцентної зворотної фінансової допомоги та заява про отримання ОСОБА_3 грошових коштів за зазначеним договором, підтверджують те, що він вчинив правочини з отримання коштів в позику від МПП «Вибір» для придбання спірного нерухомого майна, припинивши фактичні шлюбні відносини із позивачкою, та повністю повернув суму позики 07 жовтня 2016 року після розірвання з нею шлюбу.

23 січня 2015 року ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про шлюб від 15.04.2015 серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.66).

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції надав належну оцінку письмовим доказам по справі, поясненням свідків, доводам позивача, на які вона посилалась, доводячи презумпцію спільності нерухомого майна, та з урахуванням встановлених обставин, якими її доводи спростовано, за наявності доказів придбання спірного будинку ОСОБА_3 після припинення фактичних шлюбних відносин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку будинку.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_2 було надано належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн, суд першої інстанції правомірно постановив додаткове рішення про стягнення таких витрат з позивача на користь відповідача.

Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частин першої і другої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Встановлено, що витрати ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду підтверджено ордером серії ВА №1099467, договором про надання правничої допомоги від 10 грудня 2024 року №11.12, детальним описом наданих робіт, розрахунковою квитанцією від 28 грудня 2024 року №126191 на суму 7000 грн (а.с.207-210).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн та відповідно до статті 133 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 37., 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колотило Сергій Володимирович, залишити без задоволення, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 рокута додаткове рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2024 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

С.І. Мурашко