КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/3095/24
Провадження № 2/505/1456/2025
31 січня 2025 року місто Подільськ
Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дзюбинського А.О.,
секретаря судового засідання Антонюк Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Подільськ цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Стислий виклад позицій учасників справи
Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі за текстом - АТ «ПУМБ») звернулося до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 115 187,62 грн.
Зазначає, що позивачем виконано свої зобов`язання відповідно до кредитних договорів, разом з тим, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк.
Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.06.2024 склала:
Загальна сума заборгованості за кредитними договорами станом на 04.06.2024 склала 115 187,62 гривень.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
26.08.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження, призначено судове засідання на 26.09.2024.
26.09.2024 судове засідання відкладене на 14.11.2024 у зв`язку з неявкою відповідача.
Судові засідання 14.11.2024, 17.01.2025 не відбулись у зв`язку із зайнятістю судді в інших судових засіданнях.
У судове засідання 22.01.2025 представник позивача Киричук Г.М., належним чином повідомлена про дату, час та місце цього засідання, не з`явилась. При зверненні до суду із даним позовом заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення.
У судове засідання 22.01.2025 відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України, судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 31.01.2025.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Відповідно до заяви, відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку миттєвого випуску (не персоніфікованої) із кредитним лімітом у сумі 30 000 грн, із наступними умовами: розрахунковий день 30 число місяця, платіжна дата 30 число місяця, строк дії кредитного ліміту 12 (дванадцять) місяців з дня надання кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки, Стандартна процентна ставка складає 47.88 % річних, реальна річна процентна ставка складає 47.88 % річних
Згідно вказаної заяви відповідач підтвердив отримання платіжної картки та ПІН, а також факт ознайомлення з правилами користування платіжною карткою, які надано в дату підписання заяви.
Вказана заява на приєднання до ДКБО разом із паспортом споживчого кредиту із аналогічними умовами підписана відповідачем шляхом накладення власноручного підпису.
Відповідно до умов вказаного договору позичальник отримав від позикодавця споживчий кредит у сумі 40 000 грн (п. 3 заяви на приєднання до договору ДКБО) на строк 24 місяці (п. 4) із фіксованою процентною ставкою 0,01 % річних (п. 5) та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 % (п.6).
Підписанням Договору позичальниця беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, а також підтвердила, що ознайомлена із ДКБО, Тарифами банку та цілком згідна із ними.
Вказана Заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб разом із Паспортом споживчого кредиту із аналогічними умовами підписана відповідачкою шляхом накладення власноручного підпису.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Відповідачем по суті справи заяви не подані. Заявою по суті справи позивача є позовна заява.
Зі змісту розрахунку заборгованості за вказаним договором відповідач свої зобов`язання за договором на виконав, не повернув позивачу кредиті кошти та не сплатив погоджені проценти за користування ними.
Суд зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними.
Зі змісту розрахунку заборгованості за вказаним договором відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не повернув позивачу кредиті кошти та не сплатив погоджені проценти та комісійні платежі за користування ними.
Відтак, зважаючи на наведену вище аргументацію, перед судом позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання відповідачу кредитних коштів та погодження останнім умов кредитування у АТ «ПУМБ» в частині оплатності кредитного договору та відповідного стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення.
Разом з тим, щодо вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Вказана позиція послідовно підтримана у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2023 року по справі № 204/224/21. Згідно змісту зазначеної постанови якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09.12.2019 в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Суд зважає на вказану практику розгляду справ зазначеної категорії Верховним Судом, разом з тим зазначає, що зазначена практика суду не є релевантною саме у цій справі, зважаючи на таке.
Відомості щодо умов кредитування: сума кредиту, строк кредитування, мета отримання кредиту, фіксована процентна ставка 0,01 %, відсутність платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкових для укладання договору, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,99 %, база нарахування щомісячної комісії, що нараховується щомісячно від суми споживчого кредиту, зазначені у паспорті споживчого кредиту «Кредит на загальні цілі - GP X-sell ВСЕЯСНО online (24)». Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем у справі.
Розділом 5 договору ДКБО в редакції від 01.11.2021, пунктом 5.7.3. визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, до яких включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
-позичальник підписав паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначено умови, зокрема розмір комісії та її нарахування;
-умови комісії передбачені договором комплексного банківського обслуговування (ДКБО), з яким позичальник ознайомився та приєднався;
-усі платежі є відкритими та зрозумілими, що відповідає принципу прозорості договорів.
- оскільки відсоткова ставка за кредитом складає лише 0,01 % річних, тобто банк фактично не отримує прибутку від класичних відсотків, комісія виступає альтернативним механізмом покриття витрат;
- банківські витрати включають: адміністрування кредиту, списання та зарахування коштів, консультаційні та інформаційні послуги, розрахунково-касове обслуговування, управління кредитним ризиком, й ці дії надаються як безпосередні послуги позичальнику, а не лише в інтересах банку, що відповідає вимогам законодавства.
Зазначений кредитний договір відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», згідно ч. 2 ст. 8 якого прямо передбачено можливість включення комісії за обслуговування кредитної заборгованості до загальних витрат за кредитом. Оскільки позичальник був поінформований про комісію та погодився з нею при підписанні договору, такі умови відповідають законним вимогам.
Відсутність істотного дисбалансу прав і обов`язків визначається тим, що позичальник добровільно уклав договір на умовах, які передбачають низьку процентну ставку, але встановлюють комісію за обслуговування, умови договору є збалансованими, оскільки позичальник отримує вигоду у вигляді майже нульової процентної ставки, а банк отримує можливість компенсувати свої витрати через комісію. Усі умови кредиту є чітко визначеними та передбаченими договором.
У договорі відсутнє погіршення становища споживача, оскільки загальна сума витрат є передбачуваною та відображена в договорі. Більшість кредитних продуктів передбачають стандартну процентну ставку значно вищу за 0,01 % (наприклад, 30-50 % річних), у цьому випадку структура платежів була змінена: замість високих процентів введено фіксовану комісію. Це дозволяє споживачу бачити реальну суму платежів і уникнути прихованих витрат.
Суд зазначає про відсутність дискримінації у вказаному договорі, оскільки встановлення комісії застосовується до всіх клієнтів рівним чином, відповідно до умов кредитного продукту. Немає ознак обмеження прав позичальника порівняно з іншими категоріями клієнтів. Позичальник міг обрати інший кредитний продукт із традиційною процентною ставкою, але обрав саме цей варіант.
Враховуючи вищезазначене, встановлення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,99 % щомісячно є справедливим, оскільки: відповідає принципам прозорості та законності, визначено в договорі, з яким позичальник погодився, компенсує витрати банку на управління кредитом, замінює класичні відсоткові платежі, пропонуючи позичальнику іншу модель кредитування, не створює істотного дисбалансу між правами та обов`язками сторін, не є дискримінаційним або таким, що порушує права споживача.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що поданий АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 позов підлягає повному задоволенню та з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість:
Загальна сума заборгованості за кредитними договорами станом на 04.06.2024 склала 115 187,62 гривень.
Відтак, загальна сума, яка підлягає до стягнення становить 115 187,62 гривень.
Розподіл судових витрату справі
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви до суду АТ «ПУМБ» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Оскільки позов АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення повний розмір судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду у цій справі.
Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд
Задовольнити повністю позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 115 187 (сто п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят сім) гривень 62 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2
Повне рішення складено 31.01.2025.
Суддя
Котовського міськрайонного суду
Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ