У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року Черкаський районний суд Черкаської області

у складі головуючого судді Волкової Н.С.,

за участю секретаря Мельнікової К.С.,

представника позивача Капітоненка А.Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

В провадженні Черкаського районного суду Черкаської області на розгляді перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на спадкове майно.

29.11.2024 у вказаній справі від позивача ОСОБА_1 до Черкаського районного суду Черкаської області надійшла заява про зміну предмету позову.

02.12.2024 до суду надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 у зазначеній вище справі, в якій він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 72,5 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено низку договорів позики, відповідно до умов яких ОСОБА_1 передав ОСОБА_6 грошові кошти у загальній сумі 166 400 доларів США та 13 000 Євро. У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 грошові кошти не сплачував, утворилась заборгованість, яка становить 333 616,2 Долари США та 24 405,65 Євро, включаючи пеню, штраф, 3% річних та відсотки за користування позикою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Спадкоємцями ОСОБА_6 є відповідачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , до яких ОСОБА_1 звернувся з письмовою вимогою про погашення заборгованості, однак його вимоги не були задоволені. Заявник посилається на те, що до спадкового майна входить, зокрема квартира загальною площею 72,5 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Враховуючи викладені положення законодавства, обставини спору та наведені позивачем аргументи, з метою необхідності з`ясування питань, пов`язаних із забезпеченням позову, суд призначив розгляд заяви про забезпечення позову у справі в судовому засіданні з викликом сторін з урахуванням часу на поштовий перебіг, а саме у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 25.12.2024.

25.12.2024 судове засідання по справі було відкладено за клопотанням представника відповідача адвоката Шимановського А.В. на 12.02.2025 (з урахуванням можливості прибути у судове засідання представника позивача адвоката Капітоненка А.Ю. через перебування у відпустці).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Капітоненко А.Ю. заяву про забезпечення позову підтримав, просив її задовольнити, вважав можливим розгляд заяви без участі відповідачів по справі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце були повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шимановський А.В. подав суду заяву про припинення повноважень представництва у даній справі у зв`язку з розірванням договору про надання правничої допомоги.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, дійшов до такого висновку.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України ).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тобто має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Такі види забезпечення позову як накладення арешту на майно або заборона вчиняти дії щодо майна (заборона розпоряджатися майном) застосовується судом, як правило, в майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Необхідними умовами для вжиття таких забезпечувальних заходів є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та спів мірними з позовними вимогами, зокрема, спроможність такого заходу забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, перевірити імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а також мотивувати неможливість порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 640/868/19, від 20 травня 2021 року у справі № 640/29749/20, від 11 січня 2022 року у справі № 640/18852/21,від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20, від 16 серпня 2022 року у справі № 640/35685/21 та від 26 жовтня 2022 року у справі № 640/30483/21.

З аналізу вищенаведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача можливе лише у разі наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову представник позивача вказує на те, що квартира загальною площею 72,5 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 входить до складу спадкового майна боржника ОСОБА_6 .

Однак, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта №10247525, вказана квартира належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 03.10.1995.

Предметом позовної заяви ОСОБА_1 є звернення стягнення на майно, що входить до обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 . Між тим, в наданих суду матеріалах відсутні будь-які докази, які б підтверджували наведені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини.

При розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Суд вживав заходів для з`ясування питань, які виникли у зв`язку з розглядом заяви про забезпечення позову призначав розгляд вказаної заяви у судовому засіданні з викликом сторін, оскільки наданих заявником пояснень та доказів недостатньо (ч. 4 ст. 153 ЦПК України), однак відповідачі в судове засідання не з`явились.

Суд звертає увагу, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З урахуванням наведеного, надавши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

При цьому, відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 268, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на спадкове майно.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17.02.2025.

Суддя: Н. С. Волкова