Справа № 134/1778/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

за участю: представника позивача адвоката Глушкової О.І.,

представника відповідача адвоката Панасюка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради про встановлення факту спільного проживання, визнання права на спадщину за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Глушкова О.І., звернувся до суду із позовом до Крижопільської селищної ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права на спадщину за законом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зеленянка Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області помер його батько ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Крижопіль Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області померла його мати ОСОБА_4 . Після смерті батьків залишилась спадщина, що складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , на який відсутні правовстановлюючі документи. Вказаний житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, та належав покійним батькам. Після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його частку у майні колишнього колгоспного двору прийняла його дружина, мати позивача ОСОБА_4 , яка постійно спільно з ним проживала, однак право власності за життя не оформила. Таким чином, після смерті матері позивача, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , входить цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_4 . З приводу оформлення права власності на спадкове майно, приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючого документа та пропуску строку для прийняття спадщини. Він був зареєстрований із спадкодавцем за різними адресами, а поживав з нею без реєстрації за місцем її проживання в с. Зеленянка, на день смерті. Підтвердити факт постійного спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини можливо тільки в судовому порядку. Встановлення даного факту необхідне йому для підтвердження обставин щодо прийняття спадщини. На час відкриття спадщини після смерті матері він постійно проживав із останньою, що підтверджується довідкою Красносільської сільської ради, а також можуть підтвердити свідки. Тому просить встановити факт постійного проживання зі своєю матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після її смерті та визнати за ним право на спадщину за законом, як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнавши право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.10.2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Вирішено питання про витребування доказів.

25.10.2024 року на адресу суду згідно ухвали суду Крижопільською державною нотаріальною конторою надано відомості про заведення спадкової справи відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 14 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених вимог покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в свідоцтві про смерть: серії НОМЕР_1 , виданого 02.03.2007 року ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 в с. Зеленянка Кридопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області; серії НОМЕР_2 , виданого, 23.07.2013 року ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 в смт Крижопіль Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області.

Відповідно до довідки-виписки із погосподарської книги № 210 від 13.08.2024 року, яка видана старостою Красносільського старостинського округу Тульчинського району Вінницької області згідно погосподарської книги № 9 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Склад двору наступний: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до майна померлого відкрита спадкова справа 20.09.2012 року за № 286/2012, яка надана суду Крижопільською державною нотаріальною конторою. Згідно якої спадкоємцем, який прийняв дану спадщину була його дружина ОСОБА_4 .. Остання вступила у спадщину, так як постійно із спадкодавцем проживала на день відкриття спадщини та оформила право на спадщину на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_3 на праві приватної власності. В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_5 , який відмовився від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 .. Інших заяв від спадкоємців про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 в матеріалах спадкової справи відсутні.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Тому згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991 року розмір частки становить кожному члену колгоспного двору по 1/2 кожному, а саме: ОСОБА_3 частина та ОСОБА_4 частина

Після смерті ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_6 прийняла спадщину (що підтверджується матеріалами спадкової справи), та успадкувала його частку у колгоспному дворі. Однак право власності за життя на житловий будинок не оформила.

Як вбачається із матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , після смерті якої входить цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача ОСОБА_7 ФОП « ОСОБА_8 » 16.08.2024 року за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 - загальна площа будинку 91,8 м, житлова площа 59,4 кв. м, до складу входять: житловий будинок «А», веранда «а», вх. майданчик «а1», літня кухня «Б», погріб «В/П», сарай «В», вхід у погріб «в».

ФОП « ОСОБА_9 » надав ОСОБА_10 висновок від 19 серпня 2024 року № 64/24 про оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яка складає 82 422,00 гривень.

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно суду належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Крижопіль Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області померла ОСОБА_4 . Судом встановлено, що ОСОБА_4 , належав цілий житловий будинок по АДРЕСА_1 , а саме, частина, як члена колишнього колгоспного двору, та частина будинку, який вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не втратила право на майно двору станом на 15.04.1991, згідно з діючим на той час законодавством, вважалася власником частки цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 за життя не встигла отримати. Враховуючи те, що даний житловий будинок ОСОБА_4 за життя набула у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю першої черги, належить визнати право власності на вказане нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів спадкової справи інші спадкоємці відсутні, які би подали заяви про право на спадщину, чи обов`язкову частку у спадковому майні померлої ОСОБА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №78649936 від 08.10.2024 року, а саме, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 не заводилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦАК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Факт родинного споріднення між позивачем і спадкодавцем ОСОБА_4 , а саме що він є її сином підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , серії НОМЕР_4 від 12.12.1959 року, де в розділі «Батьки» вказані ОСОБА_3 батько, ОСОБА_4 мати. Отже, дані факти підтверджують, що позивач є спадкоємцем першої черги.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України).

Разом з тим, факт спільного проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини в судовому засіданні підтвердили свідки.

Так, свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дали суду наступні покази: вони були односельчанами для сім`ї ОСОБА_13 . Коли захворіла ОСОБА_4 , син ОСОБА_14 приїхав з Молдови до неї весною 2013 року і доглядав її до самої смерті, а також залишився і проживати після смерті останньої, робив обід за нею на 40 день смерті. Коли проживав з нею то допомагав по господарству, садив город.

Також на підтвердження факту проживання разом із спадкодавцем, позивач надав суду довідку, яка була видана на час смерті останньої Красносільською сільською радою Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області № 332, від 30.11.2013 року, про те, що ОСОБА_5 , дійсно постійно спільно проживав на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 з померлою ОСОБА_4 в одному домогосподарстві по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 109/02-31 від 16.08.2024 року, яка видана приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. ОСОБА_5 видати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом не представляється можливим, оскільки у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно та він пропустив строк для звернення про прийняття спадщини.

Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивачки із даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до п.2, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Пунктом 9 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини».

Надані позивачем докази доводять, що позивач ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на день смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт Крижопіль, проживав разом з останньою за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач у інший спосіб не може довести факт постійного проживання з померлою ОСОБА_4 оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що факт спільного проживання позивача з спадкодавцем є доведеним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В оформленні права на спадщину на спадкове майно та видачі відповідного свідоцтва позивачу нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право спадкодавця на житловий будинок

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що спадкуванню підлягає цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 на законних підставах, що підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи.

Відсутність у спадкодавця ОСОБА_4 правовстановлюючого документу на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права.

Оскільки відсутні інші спадкоємці, які б могли претендували спадщину, то Крижопільська селищна рада є належним відповідачем у справі.

Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права в даному випадку не існує. Оформити спадщину у нотаріуса позивач позбавлений можливості, оскільки не може надати нотаріусу оригінал свідоцтва про вправо власності на вказаний будинок, що належав ОСОБА_4 .

Отже існує спір про право і права та інтереси позивача порушуються, з незалежних від нього причин, а тому підлягає судовому захисту.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку після смерті матері суд беручи до уваги вищезазначене, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме визнання за ним права власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 .

Відповідно до Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування.

Наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду не було здобуто даних щодо наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , які б прийняли спадщину, чи претендували б на неї, право позивача на прийняття спадщини ніким не оспорюється, а відповідач у справі не надав заперечень на позов, а тому відмова у позові фактично порушила б законне право позивача на отримання спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , що б диспропорційно вплинуло на принцип «справедливості» при вирішенні даної справи.

З огляду на те, що в судовому засіданні доведено факт спільного проживання ОСОБА_7 з померлою ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, належність спадкового майна померлій, відсутність інших спадкоємців першої черги, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради про встановлення факту спільного проживання, визнання права на спадщину за законом задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем, його матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , загальною площею 91,8 кв. м, житловою площею 59, 4 кв. м, до складу якого входить: житловий будинок «А», веранда «а», вх. майданчик «а1», літня кухня «Б», сарай «В», погріб - «В/П», вхід у погріб «в».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Крижопільська селищна рада, юридична адреса: вул. Героїв України, 59, селище Крижопіль, Тульчинський район, Вінницька область, .

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2025 року.

Суддя