Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9219/24
Провадження № 2/711/292/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого судді - Скляренко В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача Латіна І.С., яка діє на підставі довіреності №1107/24-01 від 11.07.2024, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №13.06.2024-100002501 від 13.06.2024 в розмірі 47 360 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 13.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №13.06.2024-100002501, на підставі якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 16 000 грн. Всупереч умов договору відповідач не здійснював погашення заборгованості, внаслідок чого станом на 26.11.2024 розмір заборгованості відповідача складає 47 360 грн., з яких: 16 000 грн. тіло кредиту; 20 160 грн. проценти за користування кредитом, 3 200 грн. комісія; 8 000 грн. неустойка. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду.

Відповідач заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та у наданому суду письмовому відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування заперечень у відзиві зазначено наступне: 1) відсутність правових підстав для стягнення неустойки, оскільки кредитор не висував відповідних вимог боржнику відповідно до п. 6.1 кредитного договору, а також в силу дії п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; 2) необґрунтованість розрахунку розміру заборгованості; 3) невиконання кредитодавцем вимог п. 10 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки споживачу не надавався графік платежів, що має наслідком нікчемність укладеного кредитного договору; 4) перевищення нарахованих позивачем сум понад тіло кредиту ліміту, передбаченого ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування»; 5) незаконність умов кредитного договору, які передбачають сплату комісії, оскільки до складу такої комісії включено усі можливі послуги Кредитодавця без зазначення конкретної вартості кожної окремої послуги та встановлено загальну плату за такі послуги у розмірі 800 грн. щомісячно. Тобто, фактично у договорі встановлена плата за невизначене чітко коло послуг, плата встановлена за увесь об`єм послуг, незалежно від того, чи позичальник скористався такими послугами, чи ні, а сам розмір комісії є непропорційно великим щодо суми кредиту (близько 20%).

28.11.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.01.2025 від представника відповідача адвокат Гнатюк А.І., яка діє на підставі ордеру серії СА №1107337 від 23.12.2024, на адресу суду надійшов відзив проти позову, в якому викладено заперечення відповідача проти позовних вимог.

13.01.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У такій заяві вказується, що укладанням кредитного договору в електронній формі між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов такого правочину. Умови кредитного договору відповідають вимогам закону, що регулює відносини споживчого кредитування, зокрема положенням Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, яка діяла станом на момент укладення кредитного договору. Визначена умовами договору комісія обумовлена наданням послуги перерахування кредитодавцем коштів на рахунок вказаний позичальником з використанням стороннього сервісу (інтернет-еквайринг), а також за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги та інші послуги з обслуговування кредитної заборгованої. Додатково до відповіді на відзив додано Картку субконто з детальним розрахунком заборгованості.

В судове засідання сторони не з`явились і про причини неявки не повідомили.

Представник позивача у позовній заяві виклав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі.

Від представника відповідача на адресу суду 10.02.2025 надійшла заява, в якій викладено клопотання про проведення розгляду справи без участі відповідача та його представника.

Таким чином неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Судове засідання з розгляду справи було призначене на 10.02.2025, проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч. 13 ст. 7, ч. 9 ст. 10, ст. 11, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 244, ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (10.02.2025), а дату складання повного тексту судового рішення (17.02.2025).

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності ТОВ «Споживчий центр» є надання послуг з інших видів кредитування.

13.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений в електронній формі кредитний договір №13.06.2024-100002501 (далі Договір кредиту) відповідно до якого кредитор зобов`язувався надати позичальнику кредит на суму 16 000 грн. строком на 98 днів з дати його надання, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти і комісії не пізніше 18.09.2024. Умови відповідного кредитного договору викладені у трьох електронних документах від 13.06.2024: пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) /а.с. 6-9/; заявка позичальника /а.с. 9-10/; відповідь позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору №13.06.2024-100002501 (акцепт) /а.с. 10-12/.

За змістом відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору №13.06.2024-100002501 сторонами погоджені наступні умови кредитування: дата надання кредиту 13.06.2024; сума кредиту 16 000 грн.; строк кредитування 98 днів; дата повернення кредиту 18.09.2024; черговий період кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту; процентна ставка «стандарт» - 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів; процентна ставка «економ» - 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за першими чотирма черговими періодами; комісія, пов`язана з наданням кредиту 800 грн., що нараховується та обліковується в день видачі кредиту; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 800 грн. у кожному з трьох чергових періодів, наступних за першим.

У пункті 13 акцепту викладено графік платежів, де наведений порядок сплати позичальником процентів, комісій та повернення суми кредиту.

Пунктом 17 акцепту передбачено розмір неустойки за ставкою 160 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від його суми.

Аналогічні умови кредитування передбачені і у Паспорті споживчого кредиту /а.с. 12-14/.

Укладання договору здійснювалось сторонами в електронній формі, а його підписання з боку позичальника здійснювалось електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

На виконання умов Договору кредиту ТОВ «Споживчий центр» 13.06.2024 о 18год 13хв здійснило надання кредитних коштів в сумі 16 000 грн. шляхом грошового переказу через АТ КБ «Приват Банк» на банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною квитанцією /а.с. 17/.

Беручи до уваги, що відповідач не заперечував у відзиві факту укладання договору, погодження сторонами його умов, а також факту отримання кредитних коштів, то на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними.

Також сторони визнають ту обставину, що відповідач не здійснював повернення кредиту та сплати інших платежів за користування кредитними коштами у строки, що передбачені умовами Договору кредиту.

Відповідно до розрахунку складеного ТОВ «Споживчий центр» розмір заборгованості позичальника за кредитним договором №13.06.2024-100002501 від 13.06.2024 станом на дату подачі позову (26.11.2024) складає 47 360 грн., яка складається з наступних сум: за тілом кредиту 16 000 грн., за процентами за користування кредитом за період з 13.06.2024 по 18.09.2024 20 160 грн.; комісія 3 200 грн.; неустойка 8 000 грн. /а.с. 18/.

Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За частиною першою статті 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (а. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 641 ЦК).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1734 до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (а. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1734).

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 ст. 9 Закону №1734 передбачена у частині третій статті 9 цього Закону.

Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) ч. 6 ст. 9 Закону №1734).

Відповідно до ст. 13 Закону №1734 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону №1734 договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Договір кредиту в електронній формі. На підставі такого договору відповідачем 13.06.2024 було отримано кредитні кошти в сумі 16 000 грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за користування кредитом та комісій у строк до 18.09.2024, але в порушення умов договору не зробив цього. В той же час фактично відповідач не заперечує факту отримання ним кредитних коштів в розмірі 16 000 грн. від ТОВ «Споживчий центр», проте заперечує відповідність умов Договору кредиту вимогам законодавства про споживче кредитування, а також обґрунтованість обчислених позивачем розміру нарахувань на тіло кредиту.

Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин в аспекті заперечень висловлених стороною відповідача суд виходить з наступного.

Пунктом 10 частини 1 статті 12 Закону №1734 передбачено обов`язок кредитодавця зазначення в умовах договору про споживчий кредиту графіку платежів. Натомість цією ж нормою закону передбачено, що у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №1734 кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит.

Умовами Договору кредиту визначено тип кредиту кредитна лінія (п. 3.3.3 Оферти; п. 14 Заявки; п. 14 Акцепту; розділ 3 Паспорту споживчого кредитування).

Пункти 14 Заявки та Акцепту містять дублюючі один одного положення про порядок реалізації кредитування за типом кредиту «кредитна лінія». Аналіз змісту такого положення договору свідчить, то вказаний у Договорі кредиту тип кредиту «кредитна лінія» відповідає положенням, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №1734, а отже доводи сторони відповідача про невідповідність визначеного у Договору кредиту типу кредитування його реальному визначенню є необґрунтованими.

При цьому суд звертає увагу, що у пунктах 13 Заявки та Акцепту міститься детальний опис порядку повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, комісій, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення.

Також у Договорі кредиту наведене значення денної процентної ставки на рівні 1,49%, а її обчислення здійснено у відповідності із вимогами ст. 8 Закону №1734 та Правилами розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які затверджені постановою Правління Національного банку України №16 від 11.02.2021.

За таких обставин доводи сторони відповідача про нікчемність укладеного між сторонами Договору кредиту є необґрунтованими.

Стосовно доводів сторони відповідача про правомірність умов Договору кредиту, якими передбачено право кредитодавця на нарахування комісій, передбачених п.п. 11, 12 Акцепту, то суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону №1734 до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом №1734 безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

У пунктах 11, 12 Акцепту розкрито зміст економічної сутності передбачених Договором кредиту «комісії за надання» та «комісій за обслуговування».

«Комісія за надання» передбачає внесення плати за надання кредиту, нараховується та обліковується в день видачі кредиту, а сплачується в останній день першого чергового періоду (п. 11, 13 Акцепту).

«Комісія за обслуговування» встановлюється за організацію та забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет, як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До «комісії за обслуговування» не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит (п. 12 Акцепту).

Аналіз змісту відповідних положень Договору кредиту свідчить, що визначені таким договором комісії не суперечать положенням ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону №1734, а їх нарахування обумовлено домовленістю між сторонами договору про оплату додаткових послуг кредитодавця, якими супроводжується процедура кредитування позичальника.

Посилання представника відповідача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 в даному випадку не є релевантним, оскільки фактичні обставини спірних правовідносин у справі №496/3134/19 істотно відрізняються від тих, які суд встановив в межах даного судового розгляду, а їхній зміст не свідчить, що правовідносини є ідентичними. Зокрема, у справі №496/3134/19 судом було встановлено інший зміст умов кредитного договору, оскільки умовами кредитного договору було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, і не було передбачено за вказану плату надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості.

Отже доводи сторони відповідача про нікчемність умов Договору кредиту, якими передбачено обов`язок позичальника з оплати комісій кредиторові є також необґрунтованими.

Стосовно обґрунтованості та правомірності зроблених позивачем нарахувань, які є предметом позовних вимог, то суд зауважує наступне.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості, яка складається з наступних сум: тіло кредиту 16 000 грн.; проценти за користування кредитом, що нараховані та обчислені за період з 13.06.2024 по 18.09.2024 20 160 грн.; комісійні платежі 3 200 грн.; неустойка 8 000 грн.

Аналіз змісту наданого позивачем розрахунку розміру заборгованості, який детально відображений у документі «Картка субконтро», свідчить, що розмір нарахованих процентів та комісій обчислений позивачем у відповідності до умов Договору кредиту, внаслідок чого загальна сума кредитної заборгованості відповідача, без врахування неустойки, складає 39 360 грн. Варто звернути увагу, що саме така сума була відображена у змісті Договору кредиту та Паспорті споживчого кредитування, як орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом і саме з урахуванням такої суми позивачем обчислювався розмір загальних витрат за споживчим кредитом, що складає 23 360 грн. (39 360 грн. - 16 000 грн.).

З урахуванням показника розміру загальних витрат за споживчим кредитом (23 360 грн.) розмір денної процентної ставки по Договору кредиту складає 1,49% ([23 360грн./16000грн.]/98днів * 100%), що також відображено у п. 9 Акцепту. В цьому аспекті суд бере до уваги, що станом на момент укладання Договору кредиту (13.06.2024) положеннями ч. 5 ст. 8 з урахуванням п. 17 Розділу IV Закону №1734 було передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5%. Отже слід виснувати, що з огляду на визначені у п. 2 Розділу IV Закону №1734 засади темпоральної дії норм Закону №1734, то сума нарахованих позивачем процентів та комісій, які позивач просить стягнути з відповідача, не суперечить вимогам законодавства, яке регулює відносини споживчого кредитування.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача наступних сум: тіло кредиту 16 000 грн.; проценти за користування кредитом, що нараховані та обчислені за період з 13.06.2024 по 18.09.2024 20 160 грн.; комісійні платежі 3 200 грн.

Стосовно вимог про стягнення неустойки, то відповідні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на всій території України діє режим воєнного стану, а відтак з огляду на імперативний характер змісту пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки у виді пені за прострочення відповідачем виконання його кредитних зобов`язань не підлягають задоволенню.

Також при формуванні висновків щодо результату вирішення спору між сторонами суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

З огляду на вищевикладені положення суд не вбачає необхідності у наданні відповіді на всі інші аргументи сторін, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду та не мають правового значення для результату розгляду справи.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і він користувався кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором кредиту станом на 18.09.2024 (останній день дії Договору) за ним обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 39 360 грн. (тіло кредиту 16 000 грн.; проценти за користування кредитом, що нараховані та обчислені за період з 13.06.2024 по 18.09.2024 20 160 грн.; комісійні платежі 3 200 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на загальну суму 39 360 грн.

Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат відповідача на правову допомогу. Натомість сторона відповідача, посилаючись на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у своєму відзиві зазначила про подання доказів розміру її судових витрат після ухвалення рішення суду. За таких обставин суд вирішує питання лише щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 39 360 грн., що складає 83,11% від ціни позову (39 360грн. / 47 360грн. * 100%), а відтак на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 2013 грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору (2422,40грн. / 100% * 83,11%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 137, 141, 259, 263-265, 267, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, місцезнаходження за адресою: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032) заборгованість за кредитним договором №13.06.2024-100002501 від 13.06.2024 в розмірі 39 360 грн. та 2013 грн. в якості відшкодування судових витрат, тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 41 373 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 17 лютого 2025 року.

Головуючий : В.М. Скляренко