Справа №480/724/18 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/305/25
Постанова

Іменем України

17 лютого 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області постановлену 19 листопада 2024 року, під головуванням судді Шаронової Н.О, в приміщенні суду першої інстанції,за заявою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про затвердження мирової угоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2024 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Шевченківський ВДВС) звернувся до суду із заявою для затвердження мирової угоди, укладеної 20 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Сервісний центр морського та річкового транспорту» (далі ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту»), в процесі виконання рішення у справі №480/724/18.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2024 року відмовлено у затвердженні мирової угоди відповідно до ч.5 ст. 207 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, умови мирової угоди є такими, що суперечать ч. 1 ст. 207 ЦПК України. При цьому, суд взяв до уваги заяву стягувача, в якій вона просила залишити без розгляду заяву державного виконавця щодо затвердження мирової угоди, дійшов висновку, що мета мирової угоди не досягнута, спір між сторонами фактично не врегулювано, взаємних поступок своєчасно не відбулося.

В апеляційній скарзі представник ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу і постановити нове судове рішення, яким затвердити мирову угоду укладену 20 серпня 2024 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Шевченківський ВДВСподав на затвердження до суду мирову угоду, укладену 20 серпня 2024 року між боржником та стягувачем з пропуском триденного строку, встановленого статтею 434 ЦПК України. Суд першої інстанції теж допустив порушення встановленого законом 10- ти денного строку розгляду заяви, що на думку апелянта, є порушенням матеріального права.

Також, апелянт зазначає, що мирова угода укладена з метою врегулювання спору, стягувач та боржник досягли певних домовленостей порядку та способу виконання судового рішення на підставі взаємних поступок. Умови мирової угоди узгоджені сторонами, не суперечать закону, не порушують права та інтереси інших осіб, а стосуються лише їх прав та обов`язків.

Вважає, що суд помилково прийняв до уваги заяву стягувача, у якій вона просила залишити заяву державного виконавця без розгляду. Судом не враховано, що мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, на її підставі виникають цивільно-правові зобов`язання і одностороння відмова від мирової угоди законом не передбачена. Статтею 207 ЦПК України передбачено право сторін укласти між собою мирову угоду, яка у даному випадку не суперечить закону, є виконуваною.

03 лютого 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 19 листопада 2024 року без змін.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ (частина друга статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, є невиконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала. Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених ст. 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених ст. 206 цього Кодексу.

Отже, обов`язковою умовою затвердження мирової угоди між сторонами, є та умова, що вказана мирова угода повинна укладатися з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів даної справи, постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2023 року скасоване рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 10 квітня 2018 року №148/к «Про звільнення ОСОБА_1 , провідного фахівця Миколаївської регіональної філії з роботи з 10 квітня 2018 року у зв`язку із скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця Миколаївської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 10 квітня 2018року.

Стягнуто з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2018 року по 22 березня 2023 року у розмірі 513770 грн без утримання податків та обов`язкових платежів, та 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь держави судовий збір у розмірі 5286 грн.

Допущено негайне виконання постанови суду у частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Постанова апеляційної інстанції набрала законної сили.

Дане судове рішення не виконано, що не заперечується учасниками справи.

14 квітня 2023 року Миколаївським районним судом Миколаївської області видано виконавчі листи у справі №480/724/18 на виконання вищевказаної постанови Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2023 року.

Виконавчий лист №480/724/18 від 14 квітня 2023 року перебуває на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження №72247069.

01 серпня 2024 року Миколаївським районним судом Миколаївської області постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження.

Замінено Боржника - Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків на його правонаступника - Державне підприємство «Сервісний центр морського та річкового транспорту» у виконавчому листі від 14 квітня 2023 року у справі №480/724/18 виданому Миколаївським районним судом Миколаївської області, про стягнення з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2018 року по 22 березня 2023 року у розмірі 513770 грн та 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Замінено Боржника - Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків на його правонаступника - Державне підприємство «Сервісний центр морського та річкового транспорту» у виконавчих провадженнях, відкритих на виконання виконавчого листа від 14 квітня 2023 року у справі №480/724/18 виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області.

20 серпня 2024 року між боржником ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» та стягувачем ОСОБА_1 укладена мирова угода у виконавчому провадженні в процесі виконання рішення у справі №480/724/18 згідно з умовами якої:

- боржник зобов`язався самостійно і добровільно на умовах і в порядку, передбаченому мировою угодою виконати постанову Миколаївського апеляційного суду вiд 22 березня 2023 року, у справі № 480/724/18, а саме сплатити стягувачу грошові кошти в розмірі 513 770 грн. середнього заробітку та 5 000 грн моральної шкоди (завданою інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків) в наступні строки:

- не пізніше 7 днів з дня набрання законної сили ухвалою про затвердження Мирової угоди i винесення виконавцем постанов про закінчення виконавчих проваджень №72247069 та №72246865 - 171 256 грн 671 коп;

- не пізніше 40 днів з дня набрання законної сили ухвали про затвердження Мирової угоди і винесення виконавцем постанов про закінчення виконавчих проваджень №72247069 та №247069 - 171 256 грн 67 коп;

- не пізніше 70 днів з дня набрання законної сили ухвали про затвердження Мирової угоди і винесення виконавцем постанов про закінчення виконавчих проваджень №72247069 та № 72246865 - 17 6 256 грн 66 коп;

- стягувач відмовляється від примусового виконання постанови Миколаївського апеляційного суду вiд 22 березня 2023 року у справі № 480/724/18 i виданих на її виконання Миколаївським районним судом Миколаївської області виконавчих листів від 14 квітня 2023 року, у справі № 480/724/18 в повному обсязі, а також від будь-яких майнових претензій до боржника з будь-яких підстав, що виникли до моменту набрання законної сили ухвалою суду про затвердження даної Мирової угоди;

- стягувач відмовляється від поновлення на посаді провідного фахівця Миколаївської регіональної філії інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 10 квітня 2018 року.

23 серпня 2024 року зазначена мирова угода ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» була подана до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для передачі до районного суду для її затвердження.

10 вересня 2024 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)звернувся, шляхом подачі через підсистему Електронний суд ЄСІТС, до суду першої інстанції із заявою про затвердження мирової угоди від 20 серпня 2024 року в рамках вказаного виконавчого провадження.

08 листопада 2024 року, під час розгляду справи судом першої інстанції, надійшло клопотання ОСОБА_3 в якому вона не погоджуючись із мировою угодою просила суд залишити заяву державного виконавця про укладення мирової угоди без розгляду. В заяві стягувач зазначала, що підписуючи мирову угоду 20 серпня 2024 року, на переконання боржника розраховувала, що буде розпочато її виконання та здійснено часткове погашення боргу. Втім, не отримавши виконання її майнового інтересу в обумовлений час, та у подальшому протягом жовтня 2024 року, стягувач вирішила, що така мирова угода не відповідає її інтересам.

Згідно зі статтею 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

З огляду на наведене, а також враховуючи, що відсутність волевиявлення стягувача на укладання мирової угоди та незгода останньої з її умовами призведе до неможливості виконання мирової угоди, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що взаємних поступок між сторонами своєчасно не відбулося, мета мирової угоди не досягнута, а спір фактично не врегулювано.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у затвердженні мирової угоди, оскільки її умови суперечать ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що, укладена між сторонами 20 серпня 2024 року мирова угода подана до суду державним виконавцем з порушенням встановленого статтею 434 ЦПК України строку, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 752/11324/14-ц зазначено, що:

Як в доктрині, так і практиці касаційного суду, звертається увага на існування службових строків:

(а) процесуальні дії суду та учасників судового процесу мають здійснюватися лише в рамках відповідних стадій судочинства, у послідовності та в межах певного часу, зокрема визначених процесуальних строків для учасників справи та строків судової діяльності, встановлених законом для суду (службові строки) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2020 року в справі № 178/14/20 (провадження № 61-9921св20);

(б) строки судової діяльності (службові строки) відрізняються від процесуальних строків за своєю сутністю. Вони не впливають на реалізацію суб`єктивних процесуальних прав сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі. Пропущення службового строку не знімає із суду обов`язку вчинити процесуальну дію або комплекс процесуальних дій (див., зокрема, Курс цивільного процесу: підручник за ред. В. В. Комарова. - Х. : Право, 2011. - С. 432).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Мирова угода, укладена між сторонами подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ (частина перша статті 434 ЦПК України).

ЦПК України передбачає строки, які по своїй суті не є строками звернення до суду та відносяться до службових строків (наприклад, встановлені у статтях 401, 407, 434, 442 ЦПК України);

триденний строк (частина перша статті 434 ЦПК України), протягом якого виконавець має звернутися до суду для вирішення питання про затвердження мирової угоди, - це службовий строк, встановлений в ЦПК України саме для виконавця;

оскільки триденний строк належить до службових, то на нього не поширюються положення статей 126 і 127 ЦПК України. Тобто, пропуск виконавцем цього строку не звільняє виконавця від обов`язку передати клопотання про затвердження мирової угоди, а в суду відсутні підстави для залишення клопотання без розгляду або для відмови в затвердженні мирової угоди внаслідок пропуску триденного строку.

Твердження апелянта про те, що мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов`язання і одностороння відмова від мирової угоди законом не передбачена, є помилковим, оскільки без попереднього затвердження судом мирової угоди її не можна віднести до правочину, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що мирова угода укладена з метою врегулювання спору, стягувач та боржник досягли певних домовленостей щодо порядку та способу виконання судового рішення на підставі взаємних поступок, а її умови не суперечать закону, не можуть бути прийняті до уваги. За відмови однієї із сторін від визнання мирової угоди через неприйнятний для неї варіант, не досягнення між сторонами компромісу вирішення справи, її не можна вважати такою, що вона містить умов щодо взаємних поступок сторін, на підставі яких ч. 1 ст. 207 ЦПК України передбачає укладення мирової угоди з її подальшим затвердженням судом.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки зводяться до спонукання стягувача до виконання мирової угоди на умовах які вона вважає для себе неприйнятними. Тому, у разі її затвердження судом на умовах, на яких наполягає боржник, таке поставить установлену законом обов`язковість виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в залежність від волі боржника на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання.

За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 18.02.2025 р.