2/465/1747/25
УХВАЛА

про повернення заяви

"14" лютого 2025 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали справи за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за надані послуги.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2025, головуючим суддею у справі визначено Кушнір Б.Б.

Ухвалою судді від 06.01.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання ухвали, усунути вказані недоліки позовної заяви, попереджено, що у випадку невиконання даної ухвали заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

15.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява з додатками (однієї копією ухвали про залишення без руху від 06.01.2025 та дві копії ухали від 22.01.2024 про скасування судового наказу).

Ухвалою суду від 20.01.2025 заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання ухвали, усунути вказані недоліки позовної заяви, попереджено, що у випадку невиконання даної ухвали заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Копія зазначеної ухвали надіслана позивачу через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС в його електронний кабінет, та відповідно до довідки про доставку електронного документа, ухвала була доставлена до електронного кабінету позивача 22.01.2025.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи (пункт 2 частини шостої статті 272 ЦПК України).

Отже, позивач вважається належним чином повідомленим про залишення позовної заяви без руху.

13.02.2025представник позивача подала через канцелярію суду заяву про усунення недоліків позовної заяви разом із додатками на виконання ухвали від 20.01.2025.

Відповідно до вимог ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Із змісту положень ст.123 та ст.124 ЦПК України вбачається, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно з статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відтак, позивачем заяву про усунення недоліків подано із пропуском встановленого судом строку для усунення недоліків, клопотання про продовження встановленого судом строку позивачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходив з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно довідки про доставку електронного листа вбачається, що зазначена ухвала про залишення без руху з пропозицією усунути недоліки позивачем була отримана 22.02.2024, однак наголошені в ухвалі суду недоліки представником позивача в зазначений судом строк не були усунуті.

При поданні заяви про усунення недоліків від 13.02.2025 представником позивача не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку та/чи про причини поважності своєчасного невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При вищевикладених обставинах, приходжу до переконання, що представник позивача не виконав вимог ухвали суду у встановлений строк для усунення недоліків, тому позовну заяву позивача слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Разом з тим, суд роз`яснює позивачу, що згідно із ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. ст. 185, 187, 247, 259, 261, 272, 353 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, - вважати неподаною та повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

Копію цієї ухвали, позовну заяву з додатками надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кушнір Б.Б.