Справа № 404/6449/24
Номер провадження 2-о/404/202/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в склад і: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Солук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод», про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком,

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1 у липні 2024 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування поданої заяви зазначив з 01.06.2010 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . У цьому шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2020 року, яке набрало законної сили 02.03.2020 року, шлюб між сторонами розірвано. З 2016 року та по теперішній час дитина безперервно та постійно проживає разом зі своїм батьком по АДРЕСА_1 . З цього часу ОСОБА_1 одноособово та самостійно виховує сина, без участі його матері - ОСОБА_5 . Разом з тим, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод». З огляду на здійснення заявником самостійного виховання малолітньої дитини, на останнього поширюються гарантії трудового законодавства, передбачені статтею 186-1 Кодексу законів про працю України, а саме: як на батька, який виховує дитину без матері. До вищевказаних гарантій зокрема належать: праця на умовах неповного робочого часу; заборона та обмеження залучення до нічних, надурочних робіт, робіт у вихідні дні, направлення у відрядження; отримання відпустки для догляду за дитиною, додаткової відпустки; заборона звільнення; отримання путівок до санаторіїв та будинків відпочинку, матеріальної допомоги тощо. Керуючись наведеним, заявник звернувся до підприємства із заявою про надання додаткової соціальної відпустки як одинокому батьку, до якої додано документи, що підтверджують обставину самостійного виховання ним дитини без участі матері. Листом Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» від 17.05.2024 № 194-12 повідомлено, що відпустка тривалістю 10 календарних днів як батькові, що сам виховує неповнолітню дитину, буде надана заявнику після пред`явлення підтверджуючих документів про статус батька, що самостійно виховує дитину і у наданні соціальної відпустки як одинокому батькові відмовлено. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини віком до 18 років, а саме свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має для заявника юридичне значення, оскільки встановлення цього факту в судовому порядку надасть йому змогу у повній мірі скористатись додатковими правами та гарантіями, визначеними чинним законодавством України про працю.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. Залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» (а.с. 37).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 версеня 2024 року у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Боруш А.О., про відвід головуючому судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Людмили Дмитріївни, відмовлено (а.с.68).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2024 року клопотання представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Боруш А.О., задоволено. Вирішено з`ясувати думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо розгляду заяви про встановлення факту самостійного його виховання батьком, ОСОБА_1 , в судовому засіданні в присутності психолога. Залучено до участі у судовому засіданні, під час з`ясування думки дитини, психолога Кропивницького міського центру соціальних служб, який повинен надати в судовому засіданні підтверджуючі документи на право займатися діяльністю за фахом у сфері психології (а.с.103).

Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали подану заяву та просили встановити факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, з підстав зазначених у заяві.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 4760 від 10.02.2025 року) про розгляд справи за її відсутності, та проти задоволення заяви не заперечує (а.с.139-140).

Заінтересована особа Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явилась, подала через канцелярію суду клопотання (вх. № 49497 від 29.11.2024 року) про розгляд справи за їх відсутності (а.с.109-111).

Заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» (вх. № 37837 від 16.09.2024 року) про розгляд справи за їх відсутності (а.с.51-58).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши норми процесуального права, суд дійшов висновку про таке.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.06.2010 року виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.15).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 01.06.2010 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 237 - розірвано (а.с.16-17).

ОСОБА_6 внаслідок укладення іншого шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.04.2024 року (а.с.61).

Місце реєстрації неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , також підтверджується довідкою квартального комітету № 12 Фортченого району міста Кропивницького від 25.01.2023 року (а.с.18).

Також заявником на підтвердження проживання з ним сина подано інші документи, зокрема, відповідно до довідки Комунального закладу «Ліцей «Лінгвістичний» Кропивницької міської ради» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у вказаному навчальному закладі. Вихованням та навчанням дитини займається лише батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_6 у вихованні та навчанні сина участі не приймає (а.с.19-20).

Згідно характеристики ОСОБА_3 учня 7-Б класу Комунального закладу «Ліцей «Лінгвістичний» Кропивницької міської ради», дитина навчається у школі з 2016 року. Зарекомендував себе як старанний та дисциплінований учень, виявляє зацікавленість до навчання, виконує домашнє завдання, має добрий загальний розвиток. Батько ОСОБА_1 вихованням сина займається самостійно, регулярно здійснює контроль за успішністю та поведінкою хлопця, постійно перебуває на зв`язку із класним керівником, дитина має вдома всі умови для навчання, зокрема ноутбук для онлайн навчання (а.с.21).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 міста Кропивницького» Кропивницької міської ради» дитину ОСОБА_3 приводить до лікаря-педіатра для проведення профілактичних оглядів, профілактичних щеплень та під час хвороби, виконує рекомендації лікаря батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_8 з приводу здоров`я ОСОБА_3 до лікаря-педіатра не зверталась (а.с.22).

Разом з тим, 17 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки, тривалістю десть календарних днів, як батько, що сам виховує неповнолітню дитину.

На вищевказану заяву Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» надано відповідь, згідно якої повідомлено, що дана відпустка буде надана після пред`явлення підтверджуючих документів про статус батька, що сам виховує дитину (а.с.23).

08 листопада 2024 року вищевказаним товариством листом повідомлено заявника, що для надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», йому необхідно надати рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини, яке набрало законної сили (а.с.85).

Допитані в судовому засідання в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повідомили суд, що вихованням, здоров`ям, духовним та фізичним розвитком ОСОБА_3 , займається батько ОСОБА_1 . Матір дитини ніколи не бачили, ОСОБА_10 як класний керівник дитини зазначила, що мати ніколи батьківських зборів не відвідувала, та в шкільному житті сина участі не приймає.

Судом також під час розгляду справи з`ясувавалась думка неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , який повідомив суд, що проживає наразі з батьком, який піклується про його душевний та фізичний стан, повністю його утримує та задовольняє всі необхідні потреби. Дитина зазначила, що з матір`ю спілкується періодично по телефону, так як остання проживає в іншому місті. Інколи мати телефонує йому та цікавиться його життям. При цьому, більшість часу та уваги приділяє йому батько.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У цій справі заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції Українивизначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 Сімейного кодексу України).

Частиною першою статті 121 Сімейного кодексу України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статях 150, 151 Сімейного кодексу України.

За приписами частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених оговором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень Цивільного кодексу України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 Цивільного кодексу України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 15 Сімейного кодексу України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 Сімейного кодексу України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 Сімейного кодексу України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 Сімейного кодексу України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється).

Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання та утримання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Частиною першою статті 152 Сімейного кодексу України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У справі, яка розглядається, заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у статті 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята сттатті 19 Сімейного кодексу України) .

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання та утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Частиною шостою статті 294 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт самостійного виховання та утримання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 суд залишає без розгляду.

Керуючись Сімейним кодексу України, статтями 257, 260-261, 268, 293, 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод», про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що за приписами частини шостої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, заявник має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Заінтересована особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, місцезнаходження: 25022, місто Кропивницький, вулиця Велика Перспективна, будинок № 41;

Заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод», місцезнаходження: 25014, місто Кропивницький, вулиця Мурманська, будинок № 53.

Повний текст судового рішення складено 14.02.2025 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка