Провадження №22-ц/824/394/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що предметом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» є надання житлово-комунальних послуг фізичним та юридичним особам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: АДРЕСА_1 . Одна з квартир даного житлового комплексу, за АДРЕСА_1 загальною площею 77,8- кв.м, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . 02 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово- експлуатаційним підприємством «Щорса, 32» з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено Договір №302 а-Б «Про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території». Незважаючи на те, що ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» свої обов`язки, направлені на здійснення обслуговування та поточний ремонт житлового будинку, приміщень будинку, забезпечення роботи технічного обладнання та інженерних мереж, комунікацій відповідно до технічних вимог законодавства, відповідних підзаконних актів, забезпечення надання належної якості комунальних та інших послуг власникам житлових, нежитлових та інших споруд будинку, в тім числі й ОСОБА_1 виконувало та виконує своєчасно та в повному обсязі, ОСОБА_1 свої обов`язки щодо внесення оплати на рахунок Житлово- експлуатаційного підприємства не пізніше 15 числа наступного місяця не виконує в повному обсязі. Тому станом на 01 жовтня 2022 року відповідач має загальну заборгованість основного боргу за отримані послуги перед позивачем на загальну суму 23035, 98 грн., за період з 01 липня 2020 р. по 01 жовтня 2022 року, що підтверджується залученими до матеріалів справи документами.

Відповідно до змін, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.05.2016 року, ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» перейменоване в ТОВ «Об`єднання мешканців «Прозоро» (ТОВ «ОМ «ПРОЗОРО»). В подальшому, 19.06. 2017 р. Наказом Міністерства юстиції України №1965/5 реєстраційні дії по перейменуванню визнанні незаконними та були скасовані, назву ТОВ «ОМ «ПРОЗОРО». () змінено на попередню назву - ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» ().

На підставі викладеного, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» 23035,98 грн. основного боргу , 8950,90 грн. втрат від інфляційних процесів, 2384,86 грн. 3% річних, а всього 34371, 34 грн.; а також понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 9 600,00 грн. та суму судового збору.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року позов ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що доводи позивача щодо надання ним послуг, вартість яких він просив суд стягнути з відповідача, не підтверджені належними доказами.

21 лютого 2024 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що предметом діяльності ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» є надання житлово-комунальних послуг фізичним та юридичним особам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач також є постачальником тепла, що постачається до будинків.

Відповідачу ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності від 29 травня 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на підставі Наказу від 16 травня 2007 р. №842-С/КІ.

02 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово- експлуатаційним підприємством «Щорса, 32» з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено Договір №302 а-Б «Про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території».

Відповідно до п. 3.1 Договору власник несе зобов`язання по оплаті одержаних ним та мешканцями квартири комунальних послуг, які зазначені в рахунках, у термін до 15 числа місяця, наступного за звітним (розрахунковим) в порядку, встановленому Договором.

Відповідно до п. 3.2, 3.3 Договору вартість послуг, надання яких входить до договірних зобов`язань виконавця, розраховується щомісяця згідно даних фактичного споживання, наданих за договором послуг та діючого кошторису цін (тарифів), розрахункової частки участі власника у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території, які наведені в Додатку №1 до договору. Зміни в ціні послуг за договором, спричинені законодавчим переглядом тарифів та цін, підлягають відображенню в Додатку №1 до договору.

Станом на 01 жовтня 2022 року відповідач має загальну заборгованість основного боргу за отримані послуги перед позивачем на загальну суму 23 035, 98 грн., за період з 01 липня 2020 року по 01 жовтня 2022 року, що підтверджується залученими до матеріалів справи документами.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача зазначив, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з простроченням оплати за житлово-комунальні послуги, вимоги позивача про застосування статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно з пунктами 5, 12 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується позивачем щомісячно на підставі затверджених у встановленому порядку цін/тарифів з урахуванням показників приладів обліку або по затвердженим нормам споживання. Складові нарахованих платежів зазначені в повідомлені на оплату окремими рядками.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг, які надаються чи надання яких забезпечується позивачем, а тому має оплачувати вартість фактично отриманих житлово-комунальних послуг з моменту їх фактичного використання, згідно договору від 02 січня 2008 №302 а-Б, який укладено між сторонами та є чинним.

Закон України Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до вимог пункту 5 частини третьої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно вимог пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Загальними умовами виконання зобов`язання, що встановлені статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно вимог частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_1 має заборгованість за житлово-комунальні послуги, позивачем до суду першої інстанції було надано: довідку від 13 жовтня 2022 року №134 та розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 01 жовтня 2022 року відповідач має загальну заборгованість основного боргу за отримані послуги перед позивачем на загальну суму 23 035, 98 грн., за період з 01 липня 2020 року по 01 жовтня 2022 року.

Доказів відсутності заборгованості (сплати комунальних послуг) стороною відповідача не надано. При цьому у відповідності до положень ч. 4 ст. 81 ЦК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій (в даному випадку оплати житлово-комунальних послуг), обов`язок доведення вчинення такої дії покладається на сторону, яка стверджує про її вчинення. За таких умов саме відповідач мав довести факт оплати спожитих ним послуг.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач має заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 23 035, 98 грн, будь яких доказів погашення наявної заборгованості відповідачем не надано, тому апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в сумі 23 035, 98 грн.

Окрім основної суми боргу позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних відповідно до вимог статті 625 ЦК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

З огляду на наявність у відповідача невиконаного зобов`язання щодо сплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг в у розмірі 23 035, 978 грн та враховуючи вимоги частини другої статті 625 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про те , що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат розмірі 8950, 90 грн та 3 % річних у розмірі 2 384, 86 грн, виходячи з розрахунку заборгованості по сплаті щомісячних платежів та періоду, протягом якого відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідачем до суду першої або апеляційної інстанції не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення ним заборгованості.

Щодо вимоги відповідача про те, що він ніколи не був споживачем комунальних послуг з централізованого опалення, то суд зазначає наступне:

Матеріалами справи встановлено, що спірний будинок прийнятий в експлуатацію в установленому порядку, тобто на закінченому будівництвом об`єкті були виконані всі передбачені проектною документацією державними нормами роботи, змонтоване і випробуване обладнання, а всі квартири в цьому будинку були підключені до передбачених проектною документацією інженерних мереж. Це підтверджується Актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 22.12.206 року. Таким чином, твердження відповідача про те, що його квартира не підключена до системи теплопостачання не відповідає дійсності. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Матеріали справи не містять проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо оплати за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В ході розгляду справи на адресу суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в Київському апеляційному суді в розмірі 7200,00 грн, що підлягають розподілу за результатами розгляду справи.

В обґрунтування заяви зазначив, що 01.05.2023 року між ТОВ «ЖЕП Щорса, 32» та Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська група» був укладений Договір про надання правничої допомоги, який передбачає представництво інтересів клієнта в Київському апеляційному суді при розгляді справи за позовом позивача до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та підготовку процесуальних документів по справі відповідно до вимог цивільно-процесуального кодексу.

13.02.2024 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська група» був підписаний Акт про обсяг наданої правничої допомоги за Договором від 01.05.2023 року, відповідно до якого виконавець склав відзив на апеляційну скаргу Рябчуна Л.Ф. та підготував додатки, що додавались до відзиву на апеляційну скаргу відповідача в порядку ЦПК України.

Понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підтверджується Договором про надання правничої допомоги від 01.05.2023 року; Актом про обсяг наданої правничої допомоги від 13.02.2024 року за Договором про надання правничої допомоги від 01.05.2023 року, ордером адвоката Зарубіна О.О.; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Зарубіна О.О.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як убачається з матеріалів справи, між 01.05.2023 року між ТОВ «ЖЕП Щорса, 32» та Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська група» був укладений Договір про надання правничої допомоги,

Відповідно до п.1.1.4 Договору виконавець на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надає клієнту таку професійну правничу допомогу: представництво інтересів ТОВ «ЖЕП Щорса, 32» в Печерському районному суді м. Києва Київському апеляційному суді при розгляді цивільної справи за позовом ТОВ «ЖЕП Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, втрат від інфляційних процесів та 3% річних. Підготовка процесуальних документів по справі, заяв по суті спору відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства в інтересах клієнта , в тому числі підготовка відзиву на апеляційну скаргу, складання апеляційної скарги та інші правничі послуги.

Згідно з п.5.1. Договору Сторони домовились, що розмір винагороди виконавця за надання правничої допомоги відповідно до п.1.1. Договору становить 1200, 00 грн за одну годину надання правничої допомоги виконавцем.

П.5.2. Договору передбачено, що сума винагороди виконавця, передбачена у п.5.1. Договору, розраховується відповідно до вартості однієї години та загальної кількості часу витраченого виконавцем у зв`язку з наданням правничої допомоги відповідно до цього Договору. Загальна вартість наданої правничої допомоги зазначається виконавцем у Акті про обсяг наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правничої допомоги, кількість витраченого виконавцем часу на надання правничої допомоги та вартість правничої допомоги.

Як убачається з доданого до заяви Акту про обсяг наданої правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 01.05.2023 року адвокатом Адвокатського об`єднанням «Міжнародна адвокатська група» підготовлено та подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та підготовлено додатки, що додаються до відзиву на апеляційну скаргу відповідача в порядку ЦПК України (6 год), що становить 7 200, 00 грн.

Таким чином, позивачем на підтвердження вказаних витрат на правничу допомогу було надано документи, які колегія суддів бере до уваги.

Надані позивачем документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення ТОВ «ЖЕП Щорса, 32» витрат на надання професійної правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська група» у даній справі. Позивач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, а їх розмір є співмірним із заявленими позовними вимогами.

При цьому зменшення витрат на правничу допомогу з ініціативи суду не допускається. Саме інша сторона має обґрунтовувати не співмірність заявлених витрат, чого в даному випадку здійснено не було.

За таких умов колегія суддів вважає належним стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому та документально підтвердженому розмірі 7 200 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» (, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця (Щорса), 32-А, приміщення 96) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 7 200 (сім тисяч двісті) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько