ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/1216/23 Номер провадження 22-ц/814/196/25Головуючий у 1-й інстанції Козир В.П. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Обідіної О.І., Одринської Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глушко Зої Вікторівни

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23787,50 грн., з яких: 8748,45 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 15039,05 грн. заборгованість за відсотками.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07 квітня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 736569873, за умовами якого відповідач отримала 3000 грн., строком на 17 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,74 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом до закінчення строку кредитування та 270,10 % річних за фактичний час користування кредитом.

В подальшому, між сторонами було укладено додаткові угоди до кредитного договору від 25.04.2019, 01.05.2019, 03.05.2019, 26.05.2019, 29.05.2019, 02.06.2019, 22.06.2019, якими збільшено суму кредиту та строк кредитування.

Право вимоги за вищевказаним кредитним договором неодноразово відступалося, останнім кредитором є позивач.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором від 07 квітня 2019 року № 736569873 у загальному розмірі 23 787 гривень 50 коп., у тому числі: 8 748,45 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 039,05 гривень - сума заборгованості за процентами, а також 2 684,00 гривень. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Глушко З.В., просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задовленні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено принцип справедливості судового розгляду, шляхом самостійного збирання доказів, чим суд перебрав на себе обов?язки позивача, оскільки встановивши, що позов не обгрунтований належними доказами, витребував їх від позивача.

Окрім того, наданий позивачем розрахунок не є належним та допустимим доказом заборгованості, тому що не відноситься до первинних бухгалтерських документів.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 07.04.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 736569873 (надалі - кредитний договір), який було підписано електронним підписом позичальника (відповідачки), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що свідчить п. 4.4. кредитного договору (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 кредитного договору товариство надає позичальнику кредит у розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором, кредит надається строком на 17 днів.

Згідно з п. 1.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,74 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту.

Відповідно до п. 1.5, п. 1.6 кредитного договору, сторонами погоджено, що з урахуванням положень п. 1.4. договору, позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 270,10 відсотків річних. Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору сторонами узгоджено, що Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» є його невід`ємною частиною, та позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись, текст яких розміщений на сайті товариства.

Згідно з п. 4.2 кредитного договору сторонами погоджено, що у випадку користування позичальником кредитом понад встановлений договором або додатковими угодами до нього, зобов`язання позичальника за договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом.

Сторони кредитного договору дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» (п. 4.4 кредитного договору).

25.04.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 736569873, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов кредитного договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит на тридцять днів. Починаючи з 24.04.2019 позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом 1,48 % в день від суми кредиту. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 24.04.2019 (а.с. 8).

01.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 736569873, відповідно до якої товариство зобов`язується збільшити суму кредиту на суму 600 грн. з 01.05.2019 на строк дії кредитного договору. Додатковою угодою викладено в новій редакції Графік розрахунків, зазначений у додатку № 1 до додаткової угоди, відповідно до якого термін платежу - 24.05.2019, загальна сума кредиту - 6599,00 грн., нарахований процент - 2779,15 грн.; до сплати разом - 9378,35 грн. (а.с. 12).

03.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 736569873, відповідно до якої товариство зобов`язується збільшити суму кредиту на суму 800 грн. з 03.05.2019 на строк дії кредитного договору. Викладено у новій редакції Графік розрахунків, зазначений у додатку № 1 до додаткової угоди, відповідно до якого термін платежу - 24.05.2019; загальна сума кредиту - 7399,00 грн.; нарахований процент- 3027,79 грн.; до сплати разом - 10426,99 грн. (а.с. 13).

26.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 736569873, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов кредитного договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит на двадцять вісім днів. Починаючи з 24.05.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,48 % в день від суми кредиту. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 24.05.2019 (а.с. 9, 10).

29.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 736569873, відповідно до якої товариство зобов`язується збільшити суму кредиту на суму 1000 грн. з 29.05.2019 на строк дії кредитного договору. Викладено у новій редакції Графік розрахунків, зазначений у додатку № 1 до додаткової угоди, відповідно до якого термін платежу - 21.06.2019; загальна сума кредиту - 8399,00 грн.; нарахований процент - 3187,66 грн.; до сплати разом - 11586,67 грн. (а.с. 14).

02.06.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 736569873, відповідно до якої товариство зобов`язується збільшити суму кредиту на суму 350 грн. з 02.06.2019 на строк дії кредитного договору. Викладено у новій редакції Графік розрахунків, зазначений у додатку № 1 до додаткової угоди, відповідно до якого термін платежу - 21.06.2019; загальна сума кредиту - 8749,00 грн.; нарахований процент - 3286,08 грн.; до сплати разом - 12035,09 грн. (а.с. 15).

22.06.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 736569873, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов кредитного договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит на двадцять вісім днів. Починаючи з 21.06.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,33 % в день від суми кредиту. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 21.06.2019 (а.с. 11).

Як вбачається з платіжних доручень, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було здійснено перекази коштів ОСОБА_1 згідно з договором № 736569873, а саме: 07.04.2019 у сумі 3 000 грн., 19.04.2019 у сумі 3 000 грн., 01.05.2019 у сумі 600 грн., 03.05.2019 у сумі 800 грн., 29.05.2019 у сумі 1000 грн. та 02.06.2019 у сумі 350 грн., що у загальному розмірі становить 8750 грн. (а.с. 16-18).

Згідно розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 24.09.2019, ОСОБА_1 здійснювала оплату за кредитним договором, а саме: 25.04.2019 у розмірі 578 грн.; 26.05.2019 у розмірі 3427 грн. та 22.06.2019 у розмірі 3403 грн., всього у сумі 7228 грн. (а.с. 63).

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, сума заборгованості відповідачки за період з 21.10.2022 по 30.11.2023 становила 23 787,50 гривень, у тому числі: заборгованість по основному боргу -8748,45 гривень; заборгованість за відсотками - 15 039,05 гривень (а.с. 25).

31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором (а.с. 19-21).

Відповідно до п. 4.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 19, зворотня сторона).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги від 24.09.2019 № 45, на виконання договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, ТОВ «Таліон плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 736569873 у загальній сумі 24719,42 грн., з яких: - сума заборгованості за основною сумою боргу - 8 748,45 гривень; - сума заборгованості за відсотками - 15 970,97 гривень (а.с. 69).

20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с. 22-23).

Відповідно до п. 4.1 договору факторингу від 20.10.2022 № 20102022 право вимоги переходять від клієнта ТОВ «Таліон плюс» до фактора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку до договору.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги від 24.09.2019 № 45 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 736569873 у загальній сумі 24719,42 грн., з яких: - сума заборгованості за основною сумою боргу - 8 748,45 гривень; - сума заборгованості за відсотками - 15970,97 гривень (а.с. 62, 69).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги від 21.10.2022 № 1 до договору факторингу від 20.10.2022 № 20102022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 736569873 у загальній сумі 23 787,50 грн, з яких: - сума заборгованості за основною сумою боргу - 8 748,45 гривень; - сума заборгованості за відсотками - 15 039,05 гривень (а.с. 24).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікаторомце дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З договору № 736569873 від 07.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Кредитний договір та додаткові угоди до нього, містять податковий номер ОСОБА_1 , адресу, і саме такі дані про себе вона зазначала у заявах, поданих до суду першої інстанції та апеляційній скарзі, тобто вони є актуальними та дійсно їй належать.

Доказів того, що банківська картка з номером 4149-43ХХ-ХХХХ-3541, яка зазначена у платіжних дорученнях від 07.04.2019, 19.04.2019, 01.05.2019, 03.05.2019, 29.05.2019, 02.06.2019, в яких також зазначено ідентифікаційний код ОСОБА_1 , їй не належить, та на неї не перераховано кредитні кошти за кредитним договором, ОСОБА_1 не надала.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору № 736569873 від 07.04.2019.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором за користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з огляду на наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, від 04.12.2018 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу № 28/1118-01.

07 квітня 2019 року, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з відповідачем ОСОБА_1 договір № 736569873.

У подальшому, 20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Отже, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 07 квітня 2019 року, тобто майже через п`ять місяців після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Таким чином, право вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 , яке зазначено у витязі з реєстру прав вимоги № 45 від 24.09.2019 не існувало на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

З огляду на викладене, долучений до матеріалів справи витяг з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 не є належним доказом переходу прав вимоги за кредитним договором № 736569873 від 07.04.2019, окрім того, він сформований позивачем, не містить підпису представника ТОВ «Таліон Плюс» та не скріплений його печаткою.

Копії зазначеного договору факторингу від 28 листопада 2018 року суду не надано, що унеможливлює суд встановити, чи було взагалі його предметом право майбутньої вимоги. До того ж, така вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 07 квітня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір з ОСОБА_1 .

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Проте, позивачем до суду не надано доказів, які б підтверджували факт відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 , зокрема, договору факторингу від 28.11.2018, доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року та 20 жовтня 2022 року, належним чином завірені копії реєстрів прав вимоги.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 07 квітня 2019 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про витребування з АТ КБ «ПриватБанк» доказів належності відповідачу банківського рахунку та інформації про зарахування від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитних коштів, проте з огляду на вищевказані обставини справи, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.06.2024 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, тому з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь держави за перегляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 4026 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глушко Зої Вікторівни задовольнити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь держави судові витрати у сумі 4026 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: О. І. Обідіна

Т. В. Одринська