УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 638/18301/20

провадження № 61-498ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба

у справах дітей по Шевченківському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей

по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю.

30 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом

до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб

у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня

2021 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб

у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, зустрічний позов ОСОБА_1

до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб

у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком.

Об`єднано в одне провадження вимоги за первісним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей

по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня

2023 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа,

яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу

у справах дітей Безлюдівської селищної громади.

05 березня 2024 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та розпорядження керівника апарату суду від 22 лютого 2024 року № 02-06/147 про повторний автоматизований розподіл справа надійшла до провадження судді Тимченка А. М.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року справа прийнята до провадження суддею Тимченком А. М. та призначено підготовче судове засідання у справі.

03 липня 2024 року представником відповідача за первісним позовом

ОСОБА_1 , позивача за зустрічним позовом - адвокатом

Задніпровським О. О., подане клопотання про залишення позову без розгляду

з тих підстав, що 03 липня 2024 року позивач ОСОБА_2

та представник позивача за первісним позовом вдруге не з`явилися в судове засідання.

Крім того, 19 серпня 2024 року представником позивача за первісним позовом ОСОБА_2 також подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із неявкою позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом

та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Задніпровського О. О. про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей

по Шевченківському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю.

Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за зустрічним позовом та позивача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Заруцького Р. М. про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Не погоджуючись з ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова

від 01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа,

яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком, на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року повернуто

до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених п.15.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

25 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення ухвали Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року, у якій просив роз`яснити

її мотивувальну частину.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1

про роз`яснення ухвали Харківського апеляційного суду 28 жовтня 2024 року, апеляційний суд виходив з того, що зміст мотивувальної та резолютивної частин ухвали є чітким і зрозумілим, текст ухвали є однозначним та не допускає подвійного тлумачення, тому заява про роз`яснення такої ухвали задоволенню

не підлягає.

09 січня 2025 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року, в якій заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року та передати справу

на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні заяви

про роз`яснення ухвали Харківського апеляційного суду 28 жовтня 2024 року, апеляційний суд шляхом тлумачення частини першої статті 271 ЦПК України обмежив його право на роз`яснення такого рішення, що у свою чергу порушило принцип правової невизначеності та доступу до правосуддя.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Статтею 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного

чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання,

не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

За змістом зазначеної норми процесуального права судове рішення може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі. Суть роз`яснення судового рішення полягає у тому, що суд не повинен надавати відповідь на нові питання та вирішувати нерозглянуті вимоги, він має роз`яснити положення ухваленого рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Якщо у заяві про роз`яснення судового рішення фактично порушено питання

про зміну рішення або внесення у нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні такого рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку

про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали Харківського апеляційного суду 28 жовтня 2024 року, оскільки це судове рішення є чітким

та зрозумілим, не допускає різних варіантів тлумачення, тоді як заява

ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення за своєю суттю зводиться

до незгоди із ухваленим судовим рішенням.

Доводи касаційної скарги про те, що відмовляючи у задоволенні заяви

про роз`яснення ухвали Харківського апеляційного суду 28 жовтня 2024 року апеляційний суд шляхом тлумачення частини першої статті 271 ЦПК України обмежив право заявника на роз`яснення такого рішення, що у свою чергу порушило принцип правової невизначеності та доступу до правосуддя,

не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального права та до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що не може бути правовою підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції обмежив його право на доступ до суду, колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

У справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, рішення від 21 жовтня

2010 року) ЄСПЛ зазначив, що складовою правової визначеності

є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Харківський апеляційний суд, постановляючи ухвалу від 28 жовтня 2024 року, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу

на ухвалу суду, яка не входить до переліку ухвал, визначених частиною першою статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду по суті, тому апеляційна скарга підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог п. п. 15.11 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Отже, відмова у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали за вказаних обставин

є передбачуваною для заявника та не є порушенням його права на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати

від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги

до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE

v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається,

що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо

їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення

для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи

не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Отже, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, тому

у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду

від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей

по Шевченківському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська