Справа № 331/2224/24
Провадження № 2/331/200/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Байрамової Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, треті особи: Запорізький міський центр соціальних служб Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про повернення раніше відібраної дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини: ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, треті особи: Запорізький міський центр соціальних служб Запорізької міської ради, ОСОБА_3 , про повернення раніше відібраної дитини.

Просить суд, повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітню дочку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 16.11.2023 р. № 319 здійснено негайне відібрання її малолітньої дочки ОСОБА_2 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться справа № 331/7677/23 (провадження № 2/331/2749/2023, суддя Фісун Н.В.) за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в інтересах дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Запорізький міський центр соціальних служб Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Визнаючи наявність підстав для відібрання дитини станом на 16.11.2023 p., вважає, що наразі ці підстави не мають місця і вона має право на повернення дочки.

25.03.2024 р. її дочка ОСОБА_2 власноруч написала заяву на ім*я начальниці відділу служби (управління) у справах дітей по Олександрівському району про те, що хоче повернутися до матері за умови невживання матір*ю алкоголю. З дочкою систематично спілкуються телефоном.

Вона тривалий час взагалі не вживає алкоголю. Раніше алкоголь вживала не постійно, а епізодично через складні стосунки з колишнім чоловіком, інші життєві негаразди.

Відповідно до повідомлення директора Комунального некомерційного підприємства Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради від 08.03.2024 р. № 1183 про те, що вона 06.03.2024 р. була оглянута лікарем-наркологом, і на момент огляду даних за синдром залежності від алкоголю не виявлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря - психіатра вона не перебуває.

Крім цього, вона офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату, має можливість утримувати дочку і себе, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 Запорізької міської ради від 05.02.2024 р. № 01-12/028.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25.03.2024 р. № 05- 08/543 матеріально-побутові умови для утримання та виховання дитини нею створені.

В даний час вона відвідує психолога з метою корекції своєї поведінки та налагодження гарних відносин з дочкою. Крім того, вона має на меті після повернення мені дитини запропонувати їй також відвідувати дитячого психолога з метою налагодження між ними гарних стосунків, а також посилення інтересу дочки до навчання.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

10.09.2024 р. від районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району до суду надійшов письмовий відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначено, що відповідач, ознайомившись з позовною заявою про повернення малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, не погоджується з вимогою про повернення дитини, просить відмовити позивачці в повному обсязі.

Малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, наказ від 12.07.2022 № 728, як така що опинилась у складних життєвих обставинах. Підставою взяття дитини на облік є проживання у сім`ї, у якій батьки, або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини.

15.11.2023 під час чергового планового відвідування дитини за місцем проживання начальником Відділу по Олександрівському району (служби) управління у справах дітей Запорізької міської ради спільно з начальником відділу соціальної роботи по Олександрівському району Запорізького міського центру соціальних служб, старшим інспектором ювенальної превенції Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, встановлено що, для дитини не створені належні умови для утримання та догляду.

Мати, ОСОБА_1 , поводила себе байдуже, не проявляла зацікавленості у залишенні дитини в родині, переймалась тільки своїм здоров`ям. Здійснено телефонний дзвінок до батька дитини, ОСОБА_3 , який повідомив що перебуває за межами міста, забрати малолітню не може, поводив себе неадекватно, можливо перебував в стані алкогольного сп`яніння. Проведено оцінку рівня безпеки дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами якої зроблено висновок про те, що подальше перебування дитини в родині «дуже небезпечно», необхідність прийняття рішення про негайне відібрання дитини у матері.

15.11.2023 дитину доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 16.11.2023 № 319р «Про негайне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відібрана у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З 30.11.2023 по теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у Притулку для дітей Служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації.

23.11.2023 районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про позбавлення батьків дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Засідання у даній справі відбулися 01.02.2024, 27.02.2024, 28.03.2024, 29.04.2024. 16.04.2024 Жовтневий районний суд м. Запоріжжя відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про повернення малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 в заяві про повернення дитини визнає наявність підстав для відібрання дитини станом на 16.11.2023, проте вважає, що наразі ці підстави не мають місця і вона бажає повернути дитину на виховання в родину. Жінка зазначає, що офіційно працевлаштована, має постійний заробітну плату, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, синдрому залежності від алкоголю не має (станом на 06.03.2024), має необхідні умови для проживання та утримання дитини.

Питання про соціальний захист малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04.09.2024 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району.

ОСОБА_1 на засідання комісії з`явилась, повідомила, що підтримує свій намір повернути доньку в родину, має з нею постійний телефонний зв`язок.

В серпні 2024 року ОСОБА_1 отримала погодження служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради на відвідування малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Притулку, проте наданою можливістю не скористалась, посилаючись на відсутність в продажі квитків на потяг та відпочинок дитини в дитячому таборі.

Під час проживання дитини в родині ОСОБА_4 мала пропуски занять без поважної причини. Зі слів ОСОБА_1 , вона не могла вплинути на дитину та її навчання, іноді підключалась до уроків замість доньки, не могла контролювати її підключення до он-лайн навчання, адже дитина могла не відповідати на телефонні дзвінки матерію

В своїй заяві ОСОБА_1 не зазначає яким чином дитина буде здобувати освіту, яку школу відвідуватиме, за якою формою (он лайн чи очно, за змішаною формою).

За інформацією СЗШ № 67 м. Львова (довідка від 10.06.2024) дитина навчається у 6-Г класі, навчанням та успішністю батьки не цікавляться. В характеристиці зазначено, що дитини забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та речами, які потрібні для навчання в школі, отже забезпеченням займається Притулок, а не матір.

Аналіз свідоцтва про досягнення учениці за 2023-2024 рік свідчить про покращення навчальних успіхів дитини після влаштування в ОСОБА_5 . За час проживання в рідній родині батьки не спромоглася виховати в ОСОБА_4 бажання та інтересу до засвоєння знань; в дитини не сконцентрована увага, погано розвинене критичне мислення.

ОСОБА_4 потребує особливої уваги у навчанні, контролі, дотриманні дисципліни, саме ці потреби задовольняються закладом, виникають сумніви щодо можливості виконання матір`ю функцій необхідних для продовження якісного здобуття дитиною освіти.

При проживанні в родині ОСОБА_4 не мала режиму дня, не дотримувалась гігієнічних процедур, не допомагала по господарству, матері доводилося змушувати дитини робити елементарні речі, такі як чистка зубів, купання та миття волосся, прибирання в кімнаті.

ОСОБА_1 зазначає, що відвідує психолога з метою корекції поведінки та має намір залучити дитину.

Відповідно до інформації, яка міститься у Висновку оцінки потреб сім`ї

складеному представником Запорізького міського центру соціальних служби (станом на кінець березня 2024 року) родина не в змозі вирішувати проблеми, які склалися самостійно потребують допомоги спеціалістів.

Під час проживання дитини в родині спеціалісти Відділу служби багаторазово (01.08.2022, 11.08.2022, 31.01.2023, 02.02.2023, 21.02.2023, 27.02.2023, 04.04.2023, 07.04.2023, 17.04.2023, 27.09.2023) відвідували її за місцем мешкання, проводили бесіди, надавали рекомендації, проте позитивна динаміка в стосунках, навчанні, адаптації дитини до суспільного життя стала змінюватися після відібрання дитини та поміщення її до Притулку. Лише після кардинальних заходів, вжитих Відділом служби та органом опіки та піклування становище дитини покращилося.

На даний час державною, в особі Притулку, задовольняються всі потреби

дитини. Законодавство України в частині захисту прав та інтересів дітей передбачає, що для виховання дитини потрібно створити всі необхідні умови: мати постійне місце проживання, дохід, можливість забезпечити дитині відповідно віку та стану здоров`я харчування, медичний догляд, лікування, навчання, підготовку до самостійного життя.

В заяві про повернення дитини ОСОБА_1 застосовано формальний підхід до вирішення питання повернення дитини, не зрозуміло чому проживання дитини в родині відповідає якнайкращим інтересам малолітньої. Слід зазначити, що перебування дитини в Притулку і відмова в повернення дитини в родину, жодним чином не перешкоджає спілкуванню ОСОБА_1 з донькою.

За даних обставин, орган опіки та піклування, керуючись інтересами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи тривале перебування дитини на обліку, поведінку матері, що спричинила відібрання дитини від неї, зміни, що відбулися лише після застосування крайнього засобу захисту прав дитини, наданий час не є сталими, на те можуть свідчити про суттєві зміни у ставленні до дитини, просить суд в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про повернення малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Ухвалою суду від 10.09.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20.11.2024 року.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила суд повернути їй малолітню дочку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Пояснила суду, що тривалий час не вживає алкоголю. Раніше алкоголь вживала не постійно, а епізодично через складні стосунки з колишнім чоловіком, інші життєві негаразди.

Представник відповідача органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечувала, вважала його необґрунтованим, просила суд відмовити в позові, посилаючись на обґрунтування викладені у відзиві.

Представник третьої особи Запорізького міського центру соціальних служб Запорізької міської ради в судовому засіданні пояснила, що з приводу позовних вимог ОСОБА_1 покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні:

Копією заяви ОСОБА_2 від 25.03.2024 p., адресованою начальнику служби відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в якій ОСОБА_2 висловлює бажання повернутись до матері ОСОБА_1 (а.с.6)

Копією довідки комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 Запорізької міської ради від 05.02.2024 р. № 01-12/028, згідно з якою ОСОБА_1 працює з 01.04.2023 р. на посаді сестри загальної практики сімейної медицини. (а.с.7)

Копією повідомлення директора Комунального некомерційного підприємства Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради від 08.03.2024 р. № 1183 про те, що ОСОБА_1 06.03.2024 р. була оглянута лікарем-наркологом, і на момент огляду даних за синдром залежності від алкоголю не виявлено. (а.с.8)

Копією довідки № 4476 «Обласного клінічного закладу психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР, згідно з якою ОСОБА_1 під спостереженням КНП «ОКЗ НПД» ЗОР не перебуває. (а.с.48)

Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 25.03.2024 р. № 05- 08/543 за адресою: АДРЕСА_1 , матеріально-побутові умови для утримання та виховання дитини ОСОБА_1 створені. (а.с.9)

Копією позитивної характеристики ОСОБА_2 з місця навчання. (а.с.35)

Копією свідоцтва досягнень учениці СЗШ № 67 м.Львова ОСОБА_2 (а.с.36,37)

Копіями актів оцінки потреб сім`ї/особи (а.с.39-44)

Відповідно до статтей 76,81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 90 ЦПК України визначено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також, у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові КЦС ВС від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17-ц; постанові КЦС ВС від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17; постанові КЦС ВС від 23 травня 2018 року у справі № 761/15172/17-ц.

В порядку ст.232 ЦПК України в судовому засіданні було допитано малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка пояснила суду, що з 30.11.2023 по теперішній час вона перебуває в Притулку для дітей. Вона постійно спілкується з мамою ОСОБА_1 телефоном, дуже сумує за нею. Її матір змінила спосіб свого життя, знайшла постійне місце роботи, тривалий час не вживає алкоголю. Наполягала на тому, що бажає проживати однією сім`єю з матір`ю, впевнена, що мама буде приділяє їй увагу, турбуватись, дбати про не неї , відповідально ставитись до своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Враховуючи, що обставини, які стали підставою для відібрання дитини у позивачки ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав на даний час відсутні, судом встановлені підстави для повернення дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 матері.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, треті особи: Запорізький міський центр соціальних служб Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про повернення раніше відібраної дитини - задовольнити.

Повернути дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виховання матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя: М.В. Антоненко