Справа № 136/2374/24
провадження № 2/136/608/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участі секретаря судового засідання Белінської С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

16.03.2018 він, ОСОБА_1 , позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 25000,00 грн, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача. За користування позиченими коштами відповідач зобов`язався сплачувати позивачу відсотки за користування коштами в розмірі 4% за кожен тиждень користування коштами, однаковими платежами які вказані у графіку платежів. Погашення заборгованості відображено у графіку погашень (Додаток 2 до розписки). На звернення позивача щодо добровільного погашення заборгованості відповідач не реагує. Незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів відповідач уникає зустрічі та ухиляється від виконання зобов`язання. Станом на 16.02.2024 заборгованість відповідача становить 376000,00 грн, з яких: 25000,00 грн. - основна сума боргу; 351000,00 грн. - заборгованість по відсотках за користування коштами. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 03.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, заяви про відкладення розгляду справи не надавав, про дату час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Судовий виклик 23.01.2025 повернуто до суду за відомостями Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пунктів 992, 993 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній 05.02.2025 направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

16.03.2018 позивач надав грошову позику під розписку у розмірі 25 000,00 грн. ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с. 3).

Розписка від 16.03.2018 написана власноручно. За користування позиченими коштами відповідач зобов`язався сплачувати позивачу відсотки в розмірі 4% за кожен тиждень користування коштами, однаковими платежами, які вказані у графіку платежів, що подається в додатку №2 до розписки.

Відповідно до графіку платежів, який долучено до розписки (а.с.4-7), зазначено паспортні дані позичальника ОСОБА_2 , його ідентифікаційний код, місце проживання. Суму позики 25000,00 грн. Строк позики в тижнях 100 тижнів. Дата першого платежу 23.03.2018. День тижня сплати п`ятниця. Сума щотижневого платежу складає 1250 грн., з яких 250 грн. тіло позики, 1000 грн. відсотки. Датою останнього платежу по тілу позики зазначено сотий тиждень 14.02.2020. Відсотки нараховано за 351 тиждень по 06.12.2024 у сумі 351 000,00 грн. (тобто поза межами строку дії договору позики, який складає 100 тижнів). Загальна заборгованість становить 376000,00 грн., з яких: 25 000,00 грн. тіло боргу; 351 000,00 грн. заборгованість по відсотках. Відповідно графіку платежів жодної відмітки про погашення позики та відсотків немає, тобто позичальник не виконав своїх зобов`язань у повному обсязі.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Разом з тим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Факт отримання відповідачем коштів в сумі 25 000,00 грн. доведений позивачем письмовими доказами (розписка та графік платежів) і не спростований відповідачем.

На підставі ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як зазначено у ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Зобов`язання, згідно зі ст. 526 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Верховний Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

На момент звернення до суду розписка відповідача ОСОБА_2 про отримання грошових коштів в якості позики знаходилась у позивача ОСОБА_1 , а на даний час знаходиться в матеріалах справи, що свідчить про не повернення позики, що не спростовано відповідачем. За таких обставин наявний факт невиконання відповідачем покладеного на нього зобов`язання щодо повернення позики у сумі 25000,00 грн.

Що ж до нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В цьому випадку сторонами встановлено розмір процентів за користування коштами 4% за кожний тиждень, однаковими платежами, які вказані у графіку платежів. При цьому строк позики, відповідно до графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору позики (розписки) становить 100 тижнів з 16.03.2018 по 14.02.2020.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку про те, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення позики в строки, у розмірі та у валюті, визначеними договором позики.

При цьому, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Суд, дослідивши зміст позовної заяви констатує, що позивач не звертався з позовом про стягнення 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, а просив стягнути проценти на підставі положень договору позики.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин відповідної судової практики Великої Палати Верховного Суду, яка є релевантною до цієї справи і незмінною.

За таких обставин, помилковим буде стягнення нарахованих процентів за користування позикою понад встановлений строк.

Указане, також відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19), яка відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2018 року у справі №913/11/18, відповідного до якого у разі погодження сторонами іншої домовленості, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини першої статті 1048 ЦК України, допускається нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Таким чином, врахувавши строк дії договору, а саме 100 тижнів, тобто до 14.02.2020, неможливість нараховувати передбачені договором проценти після спливу визначеного договором строку позики, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині нарахування відсотків за користування чужими коштами понад строк зазначений в договорі позики, що відображений в графіку платежів та розрахунку заборгованості, зокрема, на суму 251000,00 грн. Тому до задоволення підлягає сума 100000,00 грн. (100 тижнів * 1000 грн. (4% від суми позики 25000 грн.) = 100 000,00 грн.).

Таким чином задоволенню підлягає заборгованість відповідача за основною сумою боргу у розмірі 25 000,00 грн. та заборгованість по відсоткам за користування коштами в межах строку дії договору в розмірі 100 000,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 125000,00 грн.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України.

Враховуючи те, що позов задоволено частково (на 33,24 %), а при пред`явлені його до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1249 грн. 82 коп. (3760,00 * 33,24 % = 1249,82 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 16.03.2018 у розмірі 125 000,00 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень, з яких: 25 000,00 грн. - основна сума боргу, 100 000,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1249 грн. 82 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець