Номер провадження: 22-ц/813/2687/25
Справа № 522/3099/22
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Федчишеної Т.Ю. 10 вересня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 25.11.2000 року ОСОБА_2 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не пов`язані спільним побутом, їхні стосунки є вкрай неприязними та напруженими, відповідач вдається до психологічного та економічного насильства.

Молодший син сторін ОСОБА_3 є малолітнім та проживає разом з матір`ю. Між сторонами існує спір про визначення його місця проживання з батьком, ініційований відповідачем.

Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, усі обов`язки по їхньому вихованню та утриманню несе позивач.

Син сторін ОСОБА_4 навчається у першому класі Міжнародної академічної школи «Одеса», плата за навчання складає 11700 грн. щомісячно. Крім того, він відвідував та продовжує відвідувати велику кількість розвивальних занять, що потребує витрат, участі в яких відповідач не бере.

Відповідач є здоровим, працездатним, хоча і не має постійного доходу, офіційно не працевлаштований, проте володіє бізнесом, зокрема, часткою у статутному капіталі ТОВ «ФА ІСТ», має у власності нерухоме майно на території України та за її межами, користується транспортним засобом та подорожує, інших утриманців не має.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 9000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 9000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову, а саме з 09.02.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з апелянта на користь позивачки аліменти на утримання дитини в сумі 2336,58 грн. щомісячно, за вирахуванням вже сплачених відповідачем сум у загальному розмірі 36000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що єдиним доходом ОСОБА_1 є пенсія за вислугою років у розмірі 9346,30 грн., однак, суд першої інстанції не взяв до уваги вказані обставини та, як наслідок, дійшов помилкового висновку щодо врахування, при визначенні розміру аліментів, лише факт володіння апелянтом часткою у статутному капіталі ТОВ «ФА ІСТ», без жодних доказів отримання доходів у формі заробітної плати та дивідендів. Також ОСОБА_1 зазначає, що протягом 2022-2023 років він по своїй фінансовій можливості здійснював матеріальне забезпечення малолітнього сина ОСОБА_4 та з моменту подання позивачем позову про стягнення з нього аліментів, перерахував на банківську картку позивачки кошти в загальному розмірі 36000 грн. Натомість, позивач є достатньо заможною людиною для здійснення належного утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , за останні два роки остання двічі виїжджала за кордон до Туреччини та Об`єднаних Арабських Еміратів на відпочинок.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2000р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19.02.2019 року.

Дитина проживає з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами 1 та 2 ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 зазначено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки вих. № 760 від 01.09.2023 року, виданої ГУ ПФУ в Одеській області, ОСОБА_5 перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію за вислугу років. Сума пенсії за період з 01.06.2023 року по 31.08.2023 року складає 28038,90 грн.

За наданою на виконання ухвали суду першої інстанції від 06.09.2023 року інформацією з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 11.10.2023 року та з Акціонерного товариства «Універсал банк» від 26.09.2023 року, вбачаються активні операції по рахунках відповідача, а саме надходження і активне витрачання коштів.

При цьому, джерелами надходження коштів на рахунки відповідача є не лише пенсійні виплати, а й інші джерела.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що ОСОБА_1 володіє часткою у статусному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ФА ІСТ» ().

Основним видом діяльності ТОВ «ФА ІСТ» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Представник позивача у судовому засіданні суду першої інстанції зазначала, що відповідач володіє бізнесом, є власником готелю, який наразі функціонує та приносить дохід.

Крім того, допитана судом свідок ОСОБА_6 пояснила, що у січні 2023 року вона особисто бронювала номер в готелі, кошти за оренду готельного номеру вона сплачувала на картку ОСОБА_7 , вартість оренди одномісного стандартного номеру складала 1000 грн. за добу.

Свідок ОСОБА_8 також пояснив, що орендував номер у готелі.

Свідок ОСОБА_9 , яка є донькою відповідача, у судовому засіданні пояснила суду першої інстанції, що батько їй фінансово допомагав. До введення на території України воєнного стану він їй допомагав більше, проте наразі більше допомоги надає синам ОСОБА_10 та ОСОБА_4 . Вказала, що ОСОБА_1 працював у Республіці Молдова, проте на даний час не працює та отримує пенсію. Вона за можливості також фінансово допомагає батьку. Раніше відповідач отримував доходи від ТОВ «ФА ІСТ», проте наразі від цього товариства нічого не отримує. При цьому свідку відомо, що ТОВ «ФА ІСТ» має значну заборгованість та всі доходи, які отримує, спрямовуються на погашення боргу. Крім того зазначила, що в готелі надавалися послуги для проживання внутрішньо переміщених осіб.

Свідок ОСОБА_1 , який є сином сторін, у судовому засіданні пояснив, що фінансово йому допомагає батько, який отримує пенсію. Він продовжує навчання, за яке сплачує батько. Зазначив, що до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України фінансовий стан батька був добрим, проте зараз його фінансове становище погіршилося. Зазначив, що кошти, які отримуються від діяльності ТОВ «ФА ІСТ», спрямовуються на сплату комунальних послуг, та наразі готель має мало клієнтів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить спільний валютний банківський рахунок.

ОСОБА_1 не надано судам першої та апеляційної інстанцій доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров`я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов`язки по утриманню дитини.

Посилання відповідача на перебування на його утриманні сина ОСОБА_10 , не є доказом неможливість сплати ОСОБА_1 аліментів на дитину у заявленому позивачем розмірі, з огляду на те, що син сторін ОСОБА_10 є повнолітнім та працездатним.

Надаючи наявним у матеріалах справи доказам оцінку в сукупності, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, отримує дохід, має задовільний стан здоров`я, у нього відсутні інші аліментні зобов`язання, при цьому ОСОБА_1 зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття у розмірі аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі 9000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про необхідність вирахування, при стягненні з відповідача аліментів, вже сплачених останнім добровільно на користь позивачки сум у загальному розмірі 36000 грн., є безпідставними, виходячи з наступного.

З наявних у матеріалах справи квитанцій: № В384-537В-6ЕС7-0957 від 07.02.2022 року, № 808А-48Х4-72МС-К81Х від 27.02.2022 року, № 98ТЕ-Р1М1-35А8-РАЕ2 від 20.03.2022 року, № 98ТЕ-Р1М1-35А8-РАЕ2 від 20.03.2022 року, № 184Н-5МЕА-Е02В-7АХ2 від 16.07.2022 року, № ЕАСХ-М74К-0КС6-Р1СХ від 30.03.2023 року, № Х86К-Т0А5-27Р5-25Х7 від 06.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_11 дійсно здійснювалися перекази на ім`я ОСОБА_12 особистих коштів у розмірі 5000,00 грн., 3000,00 грн., 3000,00 грн., 10000,00 грн., 10000,00 грн. та 5000,00 грн.

Однак, колегія суддів приймає до уваги, що зі вказаних квитанцій неможливо з достовірністю встановити призначення таких переказів, та те, що такі кошти переховувалися позивачу та саме як аліменти на утримання сина.

Аналогічно необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що єдиним доходом ОСОБА_1 є пенсія за вислугою років у розмірі 9346,30 грн., оскільки з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником трьох квартир, що розташовані у м. Одесі, Гагарінське плато, які здаються у оренду, а належне відповідачу ТОВ «ФА ІСТ» не перебуває у Єдиному реєстрі боржників, а відтак, вказані обставини свідчать про добрий матеріальний стан відповідача та наявність у останнього матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у визначеному судом розмірі.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе