Справа № 182/882/25
Провадження № 2-з/0182/1/2025
У Х В А Л А

Іменем України

18.02.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рунчева О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

13.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви до суду.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду 13.02.2025 року заяву було розподілено судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рунчевій О.В.

ОСОБА_1 просить суд про забезпечення позову шляхом зупинення дії виконавчого провадження №68066022, відкритому 06.01.2022 року державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барановою Юлією Володимирівною, за виконавчим листом, виданим 26.07.2021 року на підставі рішення по справі №182/7191/14 (№ провадження 2/0182/308/2015), згідно якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в сумі 13 457,45 грн. З даним виконавчим провадженням ОСОБА_2 не згодна, на даній стадії готуються документи для подачі до суду позовної заяви про його оскарження в судовому порядку.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупини дії виконавчого провадження, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав ОСОБА_2 або інтересів, за захистом яких вона буде звертатись до суду.

Відповідно до ч.1ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

В судове засідання сторони не викликались.

Надаючи правову оцінку заявленому клопотанню суд приходить до наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Питання забезпечення позову врегульовані ст. ст. 149-150 ЦПК України, які містять положення щодо підстав, способів і порядку вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в цивільному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р. № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За змістом положень п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Звертаючись до суду, представник заявниці просить вжити заходів забезпечення позову у спосіб, визначений п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, мотивуючи свою позицію тим, що під час оспорювання виконавчого провадження можуть бути порушені права позивачки ОСОБА_2 .

Разом з тим, пунктом 6 ч. 1ст. 150 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для застосування такого заходу забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, при цьому виконавчий документ має бути оскаржений боржником у судовому порядку. Це прямо вказує на необхідність оскарження такого виконавчого документу в судовому порядку.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження №68066022 від 06.01.2022 року, примусове стягнення з ОСОБА_2 відбувається на підставі виконавчого листа, виданого 26.07.2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі №182/7191/14 (№ провадження 2/0182/308/2015).

У відповідності з ч.1 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Проте представником заявниці ОСОБА_3 не надано доказів, що судове рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі якого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області виданий виконавчий лист, оскаржується в апеляційному порядку.

За таких обставин правові підстави для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, виданого судом, відсутні. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд в ухвалі від 23.03.2020 року у справі № 757/34365/19-ц (провадження N 61-2863ск20).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника заявниці ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючисьст.149-153,260 ЦПК України, ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: О. В. Рунчева