У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Білоус А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання представника відповідача про застосування заходів процесуального примусу відносно позивача, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочинів удаваними, розгляд якої здійснюється за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому судовому зсіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав клопотання, подане ним до суду 12.04.2024, про застосування заходів процесуального примусу відносно позивача. Обґрунтовуючи таке клопотання представник вказує на зловживання представником позивача своїми процесуальними правами, яке виразилося у неодноразовому поданні ним аналогічних позовів до суду.

Представник позивача ОСОБА_1., яка приймала участь у судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів, щодо задоволення клопотання заперечила, вказуючи на його безпідставність, просила врахувати її письмові заперечення щодо такого клопотання, наявні в матеріалах справи.

Заслухавши клопотання представника відповідача та думку щодо нього представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 11 ч. 3 цієї статті), яка також знайшла своє відображення в ч. 1 ст. 44 ЦКП України.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Як встановлено судом, 30.11.2023 представник позивача звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання удаваними договору позики №1 від 28.05.2020 та договору позики №2 від 28.05.2020.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06.12.2023 справу за вказаним позовом передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва (справа №757/55145/23-ц).

Вказана справа розглядається даним складом суду.

Встановлено також, що у грудні 2023 року представником позивача було подано аналогічний позов до Печерського районного суду міста Києва (справа №757/56155/23-ц).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2023 вказану справу було передано на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2024, постановленою у справі №757/56155/23, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочинів удаваними повернуто позивачу на підставі ст. 44, п. 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки судом було встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Із пояснень представника позивача в судовому засіданні та із наданих нею до суду письмових заперечень на клопотання представника відповідача судом встановлено наступне.

28.11.2023 о 20 год. 31 хв. ОСОБА_3 було подано позовну заяву до Печерського районного суду міста Києва за допомогою використання засобів поштового зв`язку, яка була отримана судом 30.11.2023.

Зважаючи на те, що використання підсистеми «Електронний суд» фактично стало обов`язковим з 18.10.2023, позивач, не розуміючи можливих наслідків відповідних дій, 29.11.2023 подав повністю ідентичну за змістом та обсягом позовну заяву безпосередньо через підсистему «Електронний суд» також до Печерського районного суду міста Києва.

Після надходження вказаних позовів до Печерського районного суду міста Києва їх було зареєстровано окремо та, відповідно, присвоєно окремі номера справ: №757/55145/23-ц та №757/56155/23-ц.

У подальшому справу №757/55145/23-ц було передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва, а справу №757/56155/23-ц - до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

При цьому один і той самий позов було подано двома способами до Печерського районного суду міста Києва, оскільки позивач вважав, що саме цей суд має розглядати дану справу.

Із урахуванням наведених вище доводів представника позивача, суд робить висновок, що подання позивачем аналогічних позовних заяв до суду у даному випадку не свідчить про недобросовісність позивача та не є зловживанням процесуальними правами з його боку.

Таким чином, суд вважає, що підстави для задоволення клопотання представника відповідача про застосування заходів процесуального примусу відносно позивача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 43, 44, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про застосування заходів процесуального примусу відносно позивача у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочинів удаваними відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду у даній справі.

Повний текст ухвали суду складено 14.02.2025.

СуддяО. О. Ковбасюк