Справа № 217/139/24
Провадження № 2/202/1881/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Недобитюк Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Манець О.В.,

(в порядку доручення судді на підставі частини третьої ст. 66 ЦПК України),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності сторін в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Авдіївського міського суду Донецької області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , із позовною заявою до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, юридична адреса: Донецька область, Покровський район, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, буд. 5, про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність квартиру в результаті укладання 28.03.1996 договору міни квартир, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Донецької області. Квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Донецьким БТІ 05.04.1996 видане реєстраційне посвідчення про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_3 на підставі договору міни від 28.03.1996, зареєстровано в реєстрі за номером 1-269 під реєстраційним номером 4857. Відповідно до технічного паспорту загальна площа квартири 55,0 кв.м, житлова 40,2 кв.м.

Державний реєстратор своїм рішенням відмовив в проведенні реєстраційних дій, мотивуючи тим, що неможливо отримати відомості про зареєстровані речові права до 2013 року за позивачами на спірну квартиру. Доступ до паперових носіїв інформації від БТІ на будь-який об`єкт нерухомого майна в місті Авдіївка відсутній через тимчасову окупацію.

Отже, наявність суб`єктивного права власників не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами, а тому у позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом в якому позивачі просять: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка має загальну площу 50,00 кв. м, житлову - 40,20 кв. м, яка складається з трьох кімнат 12,60, 15,00 та 12,60 кв м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, вбудованої шафи та балкону (лоджії).

Ухвалою Авдіївського міського суду Донецької області від 10.05.2024, відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження.

До судового розгляду спір між сторонами не врегульований.

Авдіївський міський суд Донецької області своєю ухвалою від 27.05.2024 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

На виконання рішення Вищої ради правосуддя № 1802/0/15-24 від 11.06.2024, у зв`язку з тимчасовою окупацією російською федерацією Авдіївської міської територіальної громади, змінено з 1 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Справа надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2025 головуючим суддею у розгляді цієї справи визначено суддю Недобитюк Н.В.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

04.02.2025 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив цивільну справу до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області в судове засідання не з`явилась, натомість подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та зазначив, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 28 березня 1996 року державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Донецької області посвідчено догові міни квартир, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність в рівних долях квартиру АДРЕСА_4 .

5 квітня 1996 року Донецьким бюро технічної інвентаризації видане реєстраційне посвідчення про реєстрацію права особистої власності квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Договору міни від 28 березня 1996 року, зареєстровано в реєстрі за номером: 1-269 під реєстраційним номером 4857.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 , реєстровий номер 4857, складений 21.03.1996 р., трикімнатна квартира АДРЕСА_3 знаходиться на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, 1970 року введення в експлуатацію. Квартира має загальну площу 55,00 кв м, житлову 40,20 кв. м та складається з кімнат 12,60, 15,00 та 12,60 кв м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, вбудованої шафи та балкону (лоджії). Власниками зазначені: ОСОБА_1 (1/2 частка) та ОСОБА_2 (1/2 частка).

Рішеннями про відмову в проведенні реєстраційних дій № 71936864 та № 71937940 від 06.03.2024, державним реєстратором прав на нерухоме майно Дашівської селищної ради Вінницької області Коробкою К.П., відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Авдіївка.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі - Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.).

Пунктами 1.5, 1.6 Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.

Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію.

Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору міни квартир від 28.03.1996, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Донецької області, та 05.04.1996 зареєстроване Донецьким БТІ.

Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як встановлено судом, реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснювало Донецьке бюро технічної інвентаризації.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004, всю територію Донецького району, у тому числі м.Донецьк з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією.

Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначеного БТІ відсутні.

Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року, зокрема, й на спірну квартиру.

З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі «Обермейєр проти Австрії»; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії»).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оскарження. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оскарження та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

При цьому, на даний час продовжує існувати, зазначена державним реєстратором, причина відмови позивачам у реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме відсутність реєстрації спірного майна в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України.

Враховуючи відсутність у позивачів іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права - реєстрації права власності на спірну квартиру, у визначеному законом порядку, суд вважає за необхідне з метою захисту права позивачів на вказане майно, визнати за позивачами право приватної спільної сумісної власності.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що фактично є визнанням відповідачем позову. Як встановлено судом таке визнання позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 200, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка має загальну площу 50,00 кв. м, житлову - 40,20 кв. м, яка складається з трьох кімнат 12,60, 15,00 та 12,60 кв м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, вбудованої шафи та балкону (лоджії).

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 18.02.2025.

Суддя Наталія НЕДОБИТЮК