П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Київ

Справа №760/24895/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/429/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Усатової І.А. 21 вересня 2023 року, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Алоіс Даллмайр Каффе ОГ до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2020 року представник Алоіс Даллмайр Каффе ОГ звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив: визнати недійсним повністю свідоцтво України № НОМЕР_1 на торговельну марку «Mr. Rich» від 25 вересня 2018 року (далі також - оспорювана ТМ); зобов`язати Відповідача-2 внести до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомості щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України № НОМЕР_1 на оспорювану ТМ та здійснити публікацію відповідних відомостей про це в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, державна реєстрація оспорюваної ТМ була здійснена із порушенням законодавства України, оскільки вказана торговельна марка не відповідає умовам надання правової охорони; свідоцтво на неї було видане внаслідок подання заявки із порушенням прав інших осіб, що є підставою для визнання недійсним свідоцтва України на оспорювану ТМ.

Позивач стверджує, що невідповідність оспорюваної ТМ умовам надання правової охорони ґрунтується на тому, що оспорювана ТМ суперечить, зокрема, публічному порядку; є такою, що може ввести в оману щодо товару або особи, яка виробляє товар; відтворює твір мистецтва без згоди власника авторського права, яким є позивач. Окрім того, позивач зазначає, що заявка на реєстрацію оспорюваної ТМ була подана з порушенням прав інших осіб.

В обґрунтування вказаних тверджень позивач вказує, що він є власником майнових прав інтелектуальної власності на об`єкт авторського права - твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду будівлі «Дім кави Alois Dallmayr», який зображує знаменитий фасад будівлі штаб-квартири позивача з її відомим головним магазином «Дім кави Alois Dallmayr» у німецькому місті Мюнхен по вулиці Дінерштрасе 14-15 , що відповідає фактичній та юридичній адресі позивача. З огляду на оригінальність фасаду будівлі, його історичну цінність для позивача та німецького міста Мюнхен у цілому, популярність та визнання фасаду будівлі серед споживачів, з 2003 року позивач почав використовувати твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду будівлі «Дім кави Alois Dallmayr» - у якості основного елементу дизайну упаковок своєї кавової продукції. Окрім того, твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду будівлі «Дім кави Alois Dallmayr» також було відтворено і у промислових зразках, що належать позивачу та охороняються в Україні на підставі міжнародних реєстрацій промислових зразків DM/080 871 «Упаковка для харчових продуктів» від 02 квітня 2013 року та DM/080 875 «Етикетка для упаковки» від 02 квітня 2013 року.

Позивачем було виявлено, що твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» було відтворено в оспорюваній ТМ без згоди позивача, як власника авторських прав на вказаний твір, що, в свою чергу, свідчить про невідповідність оспорюваної ТМ встановленим умовам надання правової охорони.

Позивач також вказує, що компанія Алоіс Даллмайр Каффе ОГ входить до торгового дому «Alois Dallmayr», який існує вже близько трьохсот років і діяльність якого поширюється на виробництво та продаж меленої та зернової кави різного ступеню обсмаження, яка відноситься до вищої цінової категорії і користується значним попитом у багатьох країнах світу, включаючи Україну. Позивач зазначає, що позначення «Dallmayr» є одним із найбільш впізнаваних кавових брендів і охороняється на підставі ряду торговельних марок по всьому світу та, зокрема, в Україні. Позивач обґрунтовує добру відомість власної продукції та обізнаність із нею українського споживача тим, що з 2007 року на ринок України було поставлено понад шістсот тисяч кілограмів кави «Dallmayr», яка реалізується у мережах супермаркетів України.

Враховуючи обсяги поставок продукції позивача в Україну та обізнаність українських споживачів із нею, а також з огляду на те, що ця продукція містить охоронювані законом позначення, які неправомірно відтворені в оспорюваній ТМ, під якою здійснюється продаж кави, позивач стверджує, що оспорювана ТМ може ввести в оману щодо товару та особи, яка виробляє товар та викликати безпідставні асоціації, що така кава виробляється, фасується та упаковується у Німеччині компанією Алоіс Даллмайр Каффе ОГ , що не відповідає дійсності.

Також позивач стверджує, що реєстрація оспорюваної ТМ була спрямована на отримання необґрунтованої переваги за рахунок використання сформованої ділової репутації позивача і створює загрозу виникнення помилки споживача щодо товару або особи, яка виробляє товар, що підтверджується опитуванням серед українських споживачів, а отже оспорювана ТМ є такою, що суперечить публічному порядку, принципам моралі та гуманності.

Позивач вважає, що заявка на реєстрацію оспорюваної ТМ була подана ОСОБА_1 з порушенням прав компанії Алоіс Даллмайр Каффе ОГ , а відтак свідоцтво України № НОМЕР_1 на оспорювану ТМ підлягає визнанню недійсним, відомості про що повинні бути внесені до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки, а також опубліковані УКНОІВІ в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року позов Алоіс Даллмайр Каффе ОГ до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку - задоволено.

Визнано недійсним повністю свідоцтво України № НОМЕР_1 на торговельну марку від 25 вересня 2018 року.

Зобов`язано Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ) (01601, Україна, м. Київ, вул. Дмитра Годзенка (Глазунова), 1) внести до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомості щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України № НОМЕР_1 на торговельну марку від 25 вересня 2018 року та здійснити публікацію відповідних відомостей про це в офіційному електронному бюлетені Національного органу інтелектуальної власності.

Рішення суду мотивовано тим, що оспорювана ТМ відтворює твір мистецтва без згоди позивача як власника авторського права на твір; є такою, що може ввести в оману щодо товару та особи, яка виробляє товар, а саме позивача; є такою, що суперечить публічному порядку, принципам моралі та гуманності; була подана із порушенням майнових авторських прав на твір позивача - свідоцтво України № НОМЕР_1 на оспорювану ТМ підлягає визнанню недійсним повністю відповідно до пп. а), в) п. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Також суд вказав, що у матеріалах справи наявні численні докази, що свідчать про оприлюднення твору образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» в Україні щонайменше з 2007 року, тобто задовго до дати подання заявки на оспорювану ТМ. Це, в свою чергу, підтверджує відомість твору в Україні.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів відповідає приписам ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, є законним та покликаний ефективно захистити порушені права та інтереси позивача.

Не погодився із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , ним подана апеляційна скарга.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на те, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, адже при його ухвалені суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що оспорювана ТМ відтворює твір мистецтва без згоди власника авторського права - позивача, то представник відповідача вказує на те, що юридична особа може набути майнові права на твір на підставі правочину (договору) або закону. Позивачем не було надано, а судом першої інстанції не досліджено договір про створення на замовлення товару для позивача дизайнерським агентством, згідно якого позивач набув майнові права на об`єкт авторського права. Судом не було встановлено обсяг майнових прав Позивача на Твір, що були передані йому автором. Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону не з`ясував в повному обсязі обставини, що мають значення для даної справи, зокрема, щодо правових підстав передачі позивачу майнових прав на твір, та як наслідок - безпідставно визнав встановленим факт переходу права власності до позивача на твір, який насправді є недоведеним та невстановленим у передбачений чинним законодавством спосіб.

Щодо висновків суду про те, що оспорювана ТМ може ввести в оману щодо товару та особи, яка виробляє товар, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції помилково не надав правову оцінку тому факту, що зображувальний елемент оспорюваної ТМ-зображення фасаду будівлі, зареєстровано позивачем у якості торговельних марок за свідоцтвами № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 25 серпня 2020 року, тобто тільки через 2 роки після реєстрації Оспорюваної ТМ. Відповідні заявки №m201818295, №m201818296 подано позивачем 06 серпня 2018 року.

Щодо висновків суду про те, що оспорювана ТМ суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, відповідач зазначає, що висновок експерта про те, що дії відповідача-1 мають ознаки недобросовісної конкуренції є необгрунтованими та поверхневими, оскільки на розгляд експерта ставилось питання про наявність в діях відповідача-1 ознак чи складу правопорушення у сфері недобросовісної конкуренції та не надавались відповідні матеріали для дослідження. А тому, суд першої інстанції помилково поклав в основу мотивувальної частини рішення безпідставний висновок експерта та як наслідок - дійшов помилкових висновків про те, що оспорювання ТМ суперечить публічному порядку, принципам гуманності та моралі.

Щодо питання подання заявки на реєстрацію оспорюваної ТМ з порушенням прав позивача, відповідач вказує на те, що подача заявки на реєстрацію ТМ була здійснена в межах діючого законодавства з дотриманням всіх встановлених Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» процедур. Реєстрація ТМ проведена компетентним органом у відповідності з вимогами закону після проведення експертизи. Протиправність дій відповідача-1 в оскаржуваному рішенні судом не доведена, факти зменшення, зникнення як такого, порушення прав позивача на твір чи позбавлення можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково не доведені. Натомість, позивачеві за заявками №m201818295, №m201818296 уповноваженим органом зареєстровано різні зображення фасаду будинку у якості торговельних марок за свідоцтвами № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 25 серпня 2020 року, не зважаючи на подані заперечення відповідача-1.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Також не погодився з рішенням суду ОСОБА_2 , ним як особою, яка не брала участь у справі, подана апеляційна скарга.

Щодо права на звернення заявника до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 вказує на те, що відповідно до Ліцензійного договору на торговельну марку №02/20 від 16 липня 2020року, укладеного ним із ОСОБА_1 , останній як власник виключних майнових прав на ТМ за свідоцтвом НОМЕР_6 від 25 вересня 2018 року, надав заявникові невиключне право на використання даної ТМ.

Таким чином, у випадку набрання оскаржуваним рішенням суду першої інстанції законної сили, визначені Ліцензійним договором №02/20 від 16 липня 2020 року права заявника на використання Торговельної марки будуть повністю обмежені, оскільки рішенням суду свідоцтво України НОМЕР_6 від 25 вересня 2018 року на комбіновану торговельну марку визнано недійсним повністю. Як наслідок, рішенням суду вирішено питання про права та інтереси, заявника як ліцензіата за Ліцензійним договором, який не був залучений до розгляду судового спору в суді першої інстанції.

По суті апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було доведено належними та допустимими доказами факт належності права власності на твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» позивачеві.

Зазначає, що позивачем не було надано, а судом першої інстанції не досліджено договір про створення на замовлення твору для позивача дизайнерським агентством, згідно якого позивач набув майнові права на об`єкт авторського прав. Судом також не було встановлено обсяг майнових прав позивача на твір, що були передані йому автором. Єдиними доказами на підтвердження того, що позивачу належать майнові праві на об'єкт авторського права - «Малюнок фасаду будівлі «Дім кави Alois Dallmayr» - є афідевіти та розрахункові документи, які досліджувались судом першої інстанції під час розгляду справи. Суд не витребував додаткові докази, та не з`ясував у повному обсязі обставини, що мають значення для даної справи, зокрема щодо правових підстав передачі позивачу майнових прав на твір, визнав встановленим факт права власності позивача на твір, який насправді є недоведеним у порядку, визначеному процесуальним законодавством. Таким чином, судом першої інстанції не було досліджено питання наявності/відсутності письмового договору, за яким позивач, як він стверджує, одержав всі без винятку майнові права на вищевказаний Твір.

Судом не досліджено та позивачем не підтверджено той факт, що оспорювана ТМ повністю відтворює твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr».

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що пересічний споживач побачивши окрему упаковку кави відповідача, впізнає у зображувальному елементі оспорюваної ТМ - зображення фасаду будівлі - штаб-квартиру та головний магазин позивача і буде помилково вважати виробником продукції компанію Алоіс Даллмайр Каффе ОГ. Тобто фахове дослідження сприйняття споживачем окремого товару, на який нанесено знак оспорюваної ТМ із зображенням фасаду будівлі, на предмет асоціацій з виробником товару не проводилось. А той факт, що елемент оспорюваної ТМ, а саме - образотворче зображення фасаду будівлі - не можна вважати таким, яке споживач може асоціювати з місцезнаходженням виробника товарів саме в Німеччині та сплутати з компанією позивача.

Суд також не надав правову оцінку тому факту, що зображувальний елемент оспорюваної ТМ - зображення фасаду будівлі, зареєстровано позивачем у якості торговельних марок за свідоцтвами №281303 та № НОМЕР_3 від 25 серпня 2020 року тільки через 2 роки після реєстрації оспорюваної ТМ.

Вважає, що в рішенні судом не доведено той факт, що заявка на реєстрацію оспорюваної ТМ є порушенням права або охоронюваного законом інтересу позивача. Тобто, при подачі заявки на реєстрацію оспорюваної ТМ відповідач ОСОБА_1 не порушив права інших осіб, зокрема - позивача.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Від УКРНОІВІ надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник вказує на те, що підтримує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та зазначає, що свідоцтво України № НОМЕР_1 на торговельну марку було видано відповідно до вимог Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», з дотриманням процедури видачі й проведення експертизи заявки. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також відзив на апеляційну скаргу надійшов від представника Алоіс Даллмайр Каффе ОГ , в якому він вказує на те, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення про визнання свідоцтва України № НОМЕР_1 на оспорювану торговельну марку недійсним повністю відповідно до ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Рішення суду є правильним, обгрунтованим, відповідає обставинам справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Попов Р.А. підтримав доводи власної апеляційної скарги та апеляційної скарги ОСОБА_4 просив про задоволення заявлених в них вимог.

Представник Короля Б.В. підтримав доводи власної апеляційної скарги та апеляційної скарги ОСОБА_1 просив про задоволення заявлених в них вимог.

Також підтримала апеляційні скарги представник УРНОІВІ - Козелецька Н.О..

Представник позивача - адвокат Мамуня О.С. заперечував проти доводів обох апеляційних скарг, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини.

Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» на підставі поданої ОСОБА_1 заявки №m201804258 від 21 лютого 2018 року було зареєстровано комбіновану торговельну марку «Mr. Rich» за свідоцтвом № 247939 від 25 вересня 2018 року для товарів 30 класу та послуг 30 і 43 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг. Вказане позначення, містить в своєму складі графічне зображення фасаду будинку, а у переліку зареєстрованих товарів значиться кава, кава несмажена та ін. /т.1 а.с.65-68/.

Позивач здійснив реєстрацію торговельних марок з використанням твору образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» та отримав свідоцтво №281303 від 25 серпня 2020 року та свідоцтво № НОМЕР_4 (дата подання обох заявок 06 серпня 2018 року) /т.4 а.с.35/.

20 лютого 2019 року позивач звертався до відповідача ОСОБА_1 з пропозицією щодо мирного вирішення спору /т.5 а.с.101-106/.

17 липня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 були подані заперечення проти заявок позивача, в яких вказувалось на схожість знаків та пріоритет його торговельної марки /т.4 а.с.37-56/.

Позивач є компанією зареєстрованою у Федеративній Республіці Німеччина, як відкрите акціонерне товариство з жовтня 1984 року /т.1 а.с.58-61/.

Позивач має міжнародну реєстрацію на території України щодо знаків: №6532388 від 01 березня 1996 року «Dallmayr Prodomo»; №654248 від 01 березня 1996 року «DALLMAYR»; №654248 від 01 березня 1996 року «DALLMAYR»; № 839620 та №839620 від 04 листопада 2004 року (графічне зображення логотипу); № 953493 від 14 грудня 2007 року «Dallmayr» /т.4 а.с.87-105/.

З 2007 року позивач також здійснює свою діяльність, пов'язану із імпортом та дистрибуцією кави на території України, що підтверджується долученими до матеріалів справи листами дистриб`юторів кави «Dallmayr» ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна», ТОВ «АТБ-Маркет», ТОВ «Продмаркет Трейд», контрактами, супровідними документами, відомостями з мережі Інтернет /т.4 а.с.106-т.5 а.с.88/.

Проте історія створення компанії «Alois Dallmayr KaffeeOHG» походить ще з ХVІІІ сторіччя. Компанія здійснює продаж кави з 1985 року.

Спірне зображення є зображенням будинку, який є магазином «Alois Dallmayr» на Дінерштрасе,14-15, м. Мюнхен. Перше фото магазину датоване 1898 роком, розширення магазину відбулось у 1912 році, а в 1953 році відбулась реконструкція після знищення будівлі під час Другої світової війни.

Як об`єкт образотворчого мистецтва - малюнок фасаду будівлі «Дім кави Alois Dallmayr» (Alois Dallmayr Coffee House) був створений на замовлення позивача дизайнером Лотаром Бьомом. Проект малюнку містить дату 04 листопада 2002 року, а проект технічного ескізу для упаковки кави з малюнком фасаду містить дату 10 липня 2003 року.

Ці факти були викладені в афідевіті від 12 грудня 2019 року керівником відділу експорту компанії «Alois Dallmayr Kaffee OHG» П`єтро Марія Вігано, який він імені компанії був уповноважений робити цю заяву. Афідевіт засвідчено нотаріально у Федеративній Республіці Німеччина та здійснено переклад на українську мову /т.2 а.с.142-т.3 а.с.89/.

В афідевіті від 08 липня 2020 року керівник відділу експорту компанії «Alois Dallmayr Kaffee OHG» П`єтро Марія Вігано, який він імені компанії був уповноважений робити цю заяву, також засвідчив факти створення об`єкту образотворчого мистецтва - малюнку фасаду будівлі «Дім кави Alois Dallmayr» (Alois Dallmayr Coffee House) на замовлення позивача дизайнером Лотаром Бьомом в листопаді 2002 року та у додатках до цього афідевіту містяться окрім проектів листування щодо оплати за надані послуги та копії рахунків-фактури № RE-2646/02 від 27 червня 2002 року та № RE-2455/02 від 26 квітня 2002 року. Афідевіт засвідчено нотаріально у Німеччині та здійснено переклад на українську мову /т.3 а.с.180-238/.

У висновку експерта № 57-06/20, складеному експертом Соповою К.А. 14 серпня 2020 року за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, встановлено наступне:

§ Знак за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25 вересня 2018 року, а саме його частина у вигляді зображувального елемента із зображенням фасаду будівлі, відтворює твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr»;

§ Твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» (його фрагменти) витворений (ні) у художньо-графічному творі «Mr.RICH» (кольоровий);

§ Твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» (його фрагменти) витворений (ні) у художньо-графічному творі «Mr.RICH» (чорно-білий);

§ Художньо-графічний твір «Mr.RICH» (кольоровий) не є оригінальним;

§ Художньо-графічний твір «Mr.RICH» (чорно-білий) не є оригінальним;

§ Знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є таким, що може ввести в оману щодо товару та особи, яка виробляє товар, а саме компанії Алоіс Даллмайр Каффе ОГ ;

§ Знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 25 вересня 2018 року містить ознаки, що суперечить публічному порядку /т.4 а.с.1-34/.

З мотивувальної частини висновку вбачається, що експертом було здійснено дослідження твору образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» та зображувального елементу знаку за свідоцтвом № НОМЕР_1 - фасаду будинку та встановлено їх збіг за всіма елементами та деталями. Водночас експертом була встановлена різниця у кольорі виконання досліджуваних об`єктів, інверсія кольору та зміна двох елементів фасаду будівлі першого поверху - у другому та четвертому вікні відсутній напис «Alois Dalmayr» та логотип, що розташований на ним. При цьому якщо прибрати колір зображення досліджуваного знаку та зробити знову інверсію кольорів, зображувальний елемент буде виглядати так само, як і досліджуваний твір. Також при зіставленні зображень досліджуваних об`єктів методом суміщення, вони співпадають у всіх елементах за розміром, розташуванням та графічним виконанням.

Таким чином, у результаті проведеного порівняльного дослідження зображень елементу з фасадом будівлі, що входить до складу знаку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , із зображенням твору образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» встановлено, що вони збігаються у всіх елементах, крім кольору виконання. Крім того, із зображувального елементу знаку за свідоцтвом № 247939 - зображення фасаду будівлі першого поверху ( у другому та четвертому вікні) видалено напис «Alois Dalmayr» та логотип, що розташований над ним. Отже елемент із зображенням фасаду будівлі досліджуваного знаку відтворює зображення досліджуваного твору із внесенням незначних змін, які полягають у вилученні дрібних елементів та зміни кольору виконання ліній /т.4 а.с.9/.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року у справі №760/2323/21 задоволені позовні вимоги Алоіс Даллмайр Каффе Ог ( Alois Dallmayr Kaffee oHG ) до ОСОБА_1 , ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання відсутності авторства на твір, визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_5 від 09 липня 2018 року про реєстрацію авторського права на твір, зобов`язання вчинити дії та заборону вчиняти певні дії.

Визнано відсутність авторства ОСОБА_1 на твір «Збірка творів образотворчого мистецтва «Ескізи дизайнів «Dallmayr» (Долмаер) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка».

Визнано недійсним свідоцтво №80093 від 09 липня 2018 року про реєстрацію авторського права на твір «Збірка творів образотворчого мистецтва «Ескізи дизайнів «Dallmayr» (Долмаер) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка».

Зобов`язано Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості щодо визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_5 від 09 липня 2018 року про реєстрацію авторського права на твір «Збірка творів образотворчого мистецтва «Ескізи дизайнів «Dallmayr» (Долмаер) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка» та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Авторське право і суміжні права».

Заборонити Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» реєструвати на ім`я ОСОБА_1 авторські права на твір або збірку творів, що відтворюють (копіюють) торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493 /т.6 а.с.64-72/.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду в апеляційному та касаційному порядку сторонами у справі не оскаржувалось.

В силу ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 жовтня року, яка набрала чинності для України з 17 січня 1994 року, кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, як-от: твори письмові, музикальні, драматичні та кінематографічні, твори живопису, графіки та скульптури.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, художні твори та торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Згідно з п.1 ч.1 ст. 433 ЦК України об`єктами авторського права є твори, а саме літературні та художні твори, зокрема, твори живопису, архітектури, скульптури та графіки; ілюстрації, карти, плани, ескізи і пластичні твори, що стосуються географії, топографії, архітектури або науки.

Твори є об`єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження. (ч.2 ст. 433 ЦК України)

В порядку визначеному ч.4 ст.440 ЦК України майнові права інтелектуальної власності на твір, створений за замовленням, переходять до замовника з моменту створення твору у повному складі, якщо інше не передбачено договором чи законом.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статтями 435, 437 ЦК України первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право» можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Положеннями ст. 492 ЦК України визначено, що торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до ч.ч.1,2ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 499 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку встановлених законом.

Відносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням прав на торговельні марки в Україні, врегульовано Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

В порядку визначеному ч.ч.1,2 ст. 5 цього Закону Правова охорона надається торговельній марці, яка не суперечить публічному порядку, загальновизнаним принципам моралі, вимогам законів України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» та на яку не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Об`єктом торговельної марки може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори, форма товарів або їх пакування, звуки, за умови що такі позначення придатні для відрізнення товарів або послуг одних осіб від товарів або послуг інших осіб, придатні для відображення їх у Реєстрі таким чином, що дає змогу визначити чіткий і точний обсяг правової охорони, що надається.

Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням торговельної марки та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення торговельної марки та переліком товарів і послуг. (ч.4 ст. 5 цього Закону)

Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не реєструються як торговельні марки позначення, які відтворюють, зокрема, твори мистецтва та їх фрагменти без згоди власників авторського права або їх правонаступників.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 цього Закону права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки. Свідоцтво надає його власнику право використовувати торговельну марку та інші права, визначені цим Законом.

Стаття 19 регламентує питання визнання свідоцтва недійсним. Свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності зареєстрованого знаку умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення знаку та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. При визнанні свідоцтва чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені. Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки.

Верховним Судом постановах від 14 грудня 2019 року у справі № 761/12823/16, від 18 травня 2022 року у справі № 161/15786/16 сформульована правова позиція, що оскільки в авторському праві діє презумпція авторства, її спростувати повинен відповідач, тобто особа, яка на думку автора, порушила її авторські права, і така особа не повинна доводити презумпцію авторства, оскільки зазначене презюмується.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом також у постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 757/16255/20, в якій суд касаційної інстанції погодився з висновками судами попередніх інстанції про те, що позивачу належать виключні майнові права на твір, в тому числі і виключне право на надання дозволів на використання, переробку та будь-яке інше відтворення, і вона не надавала відповідачу ОСОБА_2 прав на використання назви твору, в тому числі не надавала йому право на переробку та використання для реєстрації його в якості знаку для товарів і послуг.

Крім цього у цій постанові Верховний Суд вказав на те, що не залучення до участі у справі як третіх осіб ТОВ «Укркраса» та ФОП ОСОБА_3 , як осіб, що мають права та обов`язки щодо вказаного логотипу, висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування вказаних рішень судів попередніх інстанцій, оскільки вказані особи не є авторами твору «ІНФОРМАЦІЯ_5» або власниками торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_5»і оскаржуваними рішеннями не вирішувались питання про їх права, обов`язки або інтереси.

У постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 757/43585/17 Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позову та визнання недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг, вказавши на те, що правомірність реєстрації авторського права ОСОБА_1 на твір « Графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1 » та свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір « Графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 спростовано не було.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 757/39584/18 роз`яснив, що торговельна марка - це будь-яке позначення або їх комбінація, які придатні для вирізнення товарів (і/або послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (і/або послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. В основу поняття торговельної марки закладено декілька основних характеристик: по-перше, торговельна марка розуміється як позначення, тобто певний символ. Причому цими позначеннями можуть бути зокрема, слова, власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів; по-друге, торговельна марка є таким позначенням, яке здатне вирізнити з маси однорідних товарів (послуг) певні товари (послуги). Основною спрямованістю торговельної марки є «індивідуалізація» товарів та послуг. В цьому проявляється її дистинктивний (розрізняльний) характер, який оцінюється стосовно тих товарів і послуг, для яких торговельна марка реєструється. Тобто, те чи інше позначення, яке здатне породжувати асоціативні образи з певним товаром або послугою.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч.ч.1-4 ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

В порядку визначеному ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Термін «афідевіт» не вживається в законодавстві України. Проте тлумачення цього надається в Роз`ясненнях Міністерства юстиції України щодо нотаріального оформлення від імені громадян, підприємств, установ і організацій України документів, призначених для дії за кордоном від 01 лютого 1998 року.

Афідевіт - письмова урочиста заява про наявність або відсутність певних фактів (подій), які мають юридичне значення. «Афідевіт» це форма дієслова «affidare», що означає «поклявся» або «заявив під присягою». Афідевіт складається з: інформації про особу, яка дає письмові свідчення, а саме: прізвище, ім`я та місце проживання особи, яка підписує афідевіт; фактів, які склав нотаріус зі слів афіанта («автор» афідевіту); клятви (підтвердження) від імені особи, що все викладене в афідевіті - правда; дата афідавіта. Оформлення афідевіту належить до компетенції державних та приватних нотаріусів.

У судовій практиці Верховного Суду використання афідевіту в якості доказу мало місце у справі № 910/7431/19 (постанова від 14 квітня 2021 року) і Верховний Суд не вбачав підстав для визнання цих доказів недопустимими.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

З наведених обставин справи вбачається, що на підставі створення твору образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» на замовлення та оплати за таке замовлення, позивач одноосібно та виключно набув усіх майнових прав інтелектуальної власності (без обмеження щодо строку, способу чи території) на відповідний твір.

В доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 визнає, що юридична особа може набути майнові права на твір на підставі правочину (договору) або закону, проте вказує на відсутність в матеріалах справи договір про створення твору на замовлення.

Дійсно, вказані вище обставини встановлені судом на підставі належним чином засвідченого афідевіту, письмової заяви уповноваженого представника позивача. Інших доказів матеріали справи не містять. Разом з тим, враховуючи, що афідевіт це офіційна заява уповноваженої особи, здійснена під присягою і засвідчена компетенним органом, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання цього доказу недопустими.

Враховуючи, що в авторському праві діє презумпція авторства, її спростувати повинен відповідач, тобто особа, яка на думку автора, порушила її авторські права, і така особа не повинна доводити презумпцію авторства, оскільки зазначене презюмується.

Стороною відповідача в ході розгляду справи суду не було надано доказів на спростування належності позивачу майнових прав на цей об`єкт авторського права, як і не було надано доказів підтвердження походження використаного ним у торгівельній марці зображувального елементу фасаду будівлі.

А отже презумпцію авторства та правомірність набуття позивачем майнових права на твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» стороною відповідача спростовано не було. Відповідно, позивачу належать виключні майнові права на твір, в тому числі і виключне право на надання дозволів на використання, переробку та будь-яке інше відтворення цього твору.

У висновку експерта № 57-06/20, складеному експертом Соповою К.А. 14 серпня 2020 року за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, встановлено, що торгівельна марка за свідоцтвом № НОМЕР_1 , зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_1 , а саме його частина у вигляді зображувального елемента із зображенням фасаду будівлі, відтворює твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr». До того ж елемент із зображенням фасаду будівлі досліджуваного знаку (належного відповідачу) відтворює зображення досліджуваного твору (належного позивача) із внесенням незначних змін, які полягають у вилученні дрібних елементів та зміни кольору виконання ліній.

З наданого висновку вбачається, що при проведенні дослідження експерту надавались матеріали, необхідні для повного дослідження порушених питань, у ньому міститься докладний опис проведених досліджень та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань. Будь-яких доказів на спростування зазначеного висновку зі сторони відповідачів суду не надано, і наданий висновок не суперечить іншим матеріалам справи.

Таким чином, на підставі вказаного висновку, судом першої інстанції вірно встановлено, що оспорювана торговельна марка за свідоцтвом № НОМЕР_1 а саме його частина у вигляді зображувального елемента із зображенням фасаду будівлі, відтворює твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr».

Як вже вказано вище позивачу належать виключні майнові права на твір, в тому числі і виключне право на надання дозволів на використання, переробку та будь-яке інше відтворення, але він не надавав відповідачу ОСОБА_1 прав на використання назви твору, в тому числі не надавав йому право на переробку та використання для реєстрації його в якості знаку для товарів і послуг.

А отже висновок суду першої інстанції про те, що оспорювана торговельна марка відтворює твір образотворчого мистецтва «Малюнок фасаду Дому кави «Dallmayr» без згоди позивача як власника майнових авторських прав на вказаний твір відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Таким чином, заявка на реєстрацію оспорюваної ТМ була подана з порушенням прав позивача, оскільки останній, як власник виключних майнових авторських прав на твір, ніколи не надавав відповідачу ОСОБА_1 своєї згоди на використання твору, у тому числі шляхом його відтворення в оспорюваній торговельній марці.

Відтак, права позивача при поданні заявки відповідачем ОСОБА_1 на реєстрацію оспорюваної торговельної марки були порушені, тому він має право на звернення з вимогою про визнання недійсним виданого відповідачу ОСОБА_1 свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 і вказаний спосіб захисту є належним та ефективним.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про недоведеність позивачем наявності у нього прав на твір образотворчого мистецтва і , відповідно права на оскарження виданого позивачу свідоцтва на знак для товарів і послуг слід визнати безпідставними.

Позивачем при зверненні до суду з позовом, іншою підставою для визнання оспорюваного свідоцтва недійсним було визначено те, що позивач також здійснює використання твору при виробленні власної продукції. Матеріали справи містять ряд документів про здійснення позивачем діяльності в Україні та використання, зокрема, на упаковках вказаного твору.

У висновку експерта № 57-06/20, складеному експертом Соповою К.А. 14 серпня 2020 року за результатами проведення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності, встановлено, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є таким, що може ввести в оману щодо товару та особи, яка виробляє товар, а саме компанії Алоіс Даллмайр Каффе ОГ.

Стороною відповідача в ході розгляду суду не було надано жодних доказів на спростування вказаного висновку.

Відповідач ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги вказує лише на те, що за позивачем в Україні були зареєстровані знаки для товарів №281303 та №281304 лише 25 серпня 2020 року, тобто тільки через 2 роки після реєстрації оспорюваної торгівельної марки. Проте з вказаним твердженням не можна погодитись в повному обсязі. Так, дійсно заявка на реєстрацію торгівельної марки була подана 21 лютого 2018 року. Позивачем заявки були подані 06 серпня 2018 року, відповідно з цієї дати діє правова охорона. А отже твердження відповідача про звернення позивача лише через 2 роки не відповідають дійсності, проте слід погодитись з твердження сторони відповідача, що звернення мало місце раніше. Разом з тим, підставою позову було заявлено не схожість торговельних марок позивача і відповідача ОСОБА_1 , а використання у складі торговельної марки відповідачем ОСОБА_1 твору образотворчого мистецтва, який також використовується у продукції, що виробляється позивачем. Враховуючи, що обставини неправомірного використання відповідачем твору образотворчого мистецтва позивача знайшли своє підтвердження, матеріали справи містять дані про використання позивачем у власній продукції цього твору, а обставини можливості введення в оману щодо товару та особи, яка виробляє товар, а саме компанії Алоіс Даллмайр Каффе ОГ встановлені висновком експерта, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе погодитись з висновком суду першої інстанції.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» підстав для визнання свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 25 вересня 2018 року недійсним.

З урахуванням наведеного, суди також дійшли правильного висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов'язання Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», яке виконує функції Національного органу інтелектуальної власності, внести відомості про визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені «Промислова власність», відповідно до вимог пунктів 1. 3. 2.3 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року №10.

Доводи апеляційної скарги особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_2 фактично є ідентичними доводами наведеними в апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_1 , яким вже надана оцінка апеляційним судом. Проте першочерговим є вирішення питання щодо права цієї особи на звернення з апеляційною скаргою.

Щодо права на звернення заявника до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 вказує на те, що відповідно до ліцензійного договору на торговельну марку №02/20 від 16 липня 2020 року, укладеного ним із ОСОБА_1 , останній як власник виключних майнових прав на торговельну марку за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25 вересня 2018 року, надав заявникові невиключне право на використання даної ТМ. Таким чином, у випадку набрання оскаржуваним рішенням суду першої інстанції законної сили, визначені Ліцензійним договором №02/20 від 16 липня 2020 року права заявника на використання торговельної марки будуть повністю обмежені. Як наслідок, рішенням суду вирішено питання про права та інтереси, заявника як ліцензіата за ліцензійним договором, який не був залучений до розгляду судового спору в суді першої інстанції.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 долучена копія ліцензійного договору на торгівельну марку № 2/20 укладеного між ним та ОСОБА_1 16 липня 2020 року в простій письмовій формі /т.7 а.с.95-96/.

За відкритими даними реєстру торговельних марок, за свідоцтвом № НОМЕР_1 відсутня інформація про укладені ліцензійні договори.

Згідно з ч.1ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності визначеним способом (способами) протягом певного строку на певній території, а ліцензіат зобов`язується вносити плату за використання об`єкта, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно із ч. 3 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Рішення є таким, що прийнято про права/інтереси та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права/інтереси та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права/інтереси та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Вказані правові висновки є усталеними в практиці Верховного Суду та викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №921/730/13-г/3, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі №904/897/19, Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №910/9016/16, від 21 липня 2020 року у справі №914/1971/18, від 22 березня 2023 року у справі №905/1397/21, від 11 березня 2024 року у справі №922/5628/14.

У постанові від 12 листопада 2024 року у справі № 910/14863/22 Верховний Суд вказав на те, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

У вирішенні цього питання суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення таку особу наділено новими правами або покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому тощо. Тобто, суд має розглянути та вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Отже, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

У справі, що переглядається предметом розгляду (предметом позову) є правовідносини щодо визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг, який належить відповідачу ОСОБА_1 . При цьому оцінка спірних правовідносин здійснюється на час їх виникнення, тобто станом на липень-вересень 2018 року (дата подачі заявки та видачі свідоцтва).

ОСОБА_2 не є власником оспорюваного свідоцтва, дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності ним одержаний в липні 2020 року, до того ж дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності не є тотожним з поняттям права власності на торговельну марку.

ОСОБА_2 не був учасником справи, а оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалися його права, інтереси та/або обов`язки, оскільки оскаржуване рішення не стосується використання цієї торговельної марки та, до речі, до апеляційної скарги ОСОБА_2 не були долучені докази здійснення такого використання.

Ні мотивувальна, ні резолютивна частина оскаржуваного судового рішення не містить будь-яких тверджень та/або посилань, які б стосувалися прав, інтересів та/або обов`язків ліцензіата та/або безпосередньо ОСОБА_2 .

Наведені ОСОБА_2 доводи у апеляційній скарзі щодо ймовірних можливих негативних наслідків для нього у випадку задоволення вимог про недійсність виданого відповідачу свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 не свідчать про очевидний та безумовний правовий зв`язок між ним і сторонами спору.

Наявність порушених прав є основною умовою для здійснення судового захисту, за відсутності якої такий захист не здійснюється. Враховуючи наведені обставини колегія суддів апеляційного суду не вбачає наявності порушеного права та/або законного інтересу особи, яка звернулась з апеляційною скаргою, оскільки оскаржуване рішення суду жодним чином не стосується даної особи.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що вказаним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувались, а тому в порядку ч. 3 ст. 362 ЦПК України, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 362, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року - залишити без змін.

Апеляційне провадження відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Н.В. Поліщук

О.І. Шкоріна

Повний текст постанови складений 17 лютого 2025 року.