Справа №485/2123/24
Провадження № 22-ц/812/222/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Квєткою І.А., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року акціонерне товариство «Ацент-Банк» (далі АТ «Ацент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви, приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки, на підставі чого остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, допустила заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2024 року складає 34 403,53 грн, з яких: 19 858,55 грн - заборгованість за кредитом, 14 544,98 грн - заборгованість по відсоткам. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (далі АТ «А-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальницею при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідачки відсотків, та наданих коштів, як тіла кредиту, у зв`язку з нарахуванням відповідачці процентів в сумі 20363 грн 82 коп., які погашено за рахунок кредиту, а тому заборгованість перед позивачем відсутня.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі.

Зазначав, що позивачем доведено отримання відповідачкою банківських послуг, оскільки боржниця користувалась кредитом, а отже ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг і погодилася з ними шляхом здійснення періодичних платежів.

Також вважав помилковим висновок суду щодо неузгодженості обов`язку зі сплати процентів за користування кредитом. Про узгодження позичальницею цих умов кредитного договору свідчить підписання нею за допомогою електронного цифрового підпису з використанням цифрового ідентифікатора паспорту споживчого кредитування.

Вказував, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлено договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки НБУ. Посилався на відповідну судову практику.

Відзиві на апеляційну скаргу на час розгляду справи апеляційним судом від відповідача не надходив.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 стаття 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 29 жовтня 2019 року між АТ "А-Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У цей же день за платіжною карткою, що видана позичальниці на підставі підписаної анкети-заяви, встановлено кредитний ліміт в розмірі 11200 грн, який станом на 23 лютого 2024 року збільшено до 19900 грн.

Кінцевий строк дії виданої відповідачці платіжної картки є вересень 2026 року.

Враховуючи спосіб укладення сторонами договору, сам договір кредитування повинен був складатися із заяви позичальника щодо приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тарифів користування кредитною карткою, умов і правил надання банківських послуг.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи користування кредитною карткою» нею не підписані (а.с.24 - 32).

При тому відповідачкою лише надана згода на те, що вона зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.14).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Отже, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальницею узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, та тарифи користування двома видами кредитних карток, на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з ними, та їх узгодження.

Надаючи саме такі Умови та правила, позивачем не доведені обставини, що розрахунок ним проведено виключно за їх положеннями, та на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені. Навпаки, наведений банком розрахунок заборгованості свідчить про зміну ним умов кредитування, зокрема із застосуванням ним процентної ставки з 29 жовтня 2019 року з 44,4% та з 31 травня 2021 зміненої ставки в 40,8%. Це при тому, що у заяві позичальниці від 29 жовтня 2019 року, яка нею особисто підписано, відсоткова ставка взагалі не зазначена, більш того, нею не зазначено про бажання отримати платіжну картку або конкретну банківську послугу.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухваленої нею постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Крім того, на обґрунтування проведеного розрахунку кредитної заборгованості банком до матеріалів позовної заяви надана копія інформаційної довідки, що є паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яка у день підписання анкети - заяви підписана від імені ОСОБА_1 з номеру телефону НОМЕР_1 без зазначення одноразового цифрового ідентифікатора, та у якій перелічені фінансові умови надання платіжних карток за трьома видами кредитних карток, з отриманням для використання трьох різних розмірів кредитного ліміту коштів, різної кількості та розміру платежів та періодичності їх внесення, а також різної орієнтовної вартості кредиту для споживача, та двома процентними ставками 3,9 % та 3,7% на місяць. Одночасно зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та те, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 1 січня 2020 року.

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Відповідно до висновку Великої Плати Верховного Суду зробленого у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20 під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Таку форму правочину потрібно розмежовувати від способу підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За наведеного, наданий банком паспорт споживчого кредитування не може вважатися погодженням позичальницею ОСОБА_1 умов договору кредитування, так як лише засвідчує виконання позивачем свого обов`язку у розумінні статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит».

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правові підстави для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачці в якості кредиту, відсутні.

Тому підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, а також паспорту споживчого кредитування, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

За такого, позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, зокрема за рахунок нарахування процентів за користування кредитом та платежів з комісії.

Одночасно судом першої інстанції зроблено безпідставний висновок про відсутність заборгованості відповідачки за тілом кредиту через його погашення за рахунок сплачених процентів на загальну суму 20363 грн 82 коп., що на переконання суду є більше, ніж нарахована заборгованість за тілом кредиту.

В той же час, з наданої позивачем до позовної заяви виписки з карткового рахунку належного відповідачці вбачається, що нею отримано в користування від банку 40788,41 грн., але повернуто банку лише 27826,50 грн.

За такого, не повернутою частиною кредитної заборгованості залишається 12961 грн 91 коп., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь банку.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та помилково вважав заборгованість за тілом кредиту відсутньою.

Тому, виходячи із встановлених колегією суддів обставин справи, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню чи зміні.

Проте рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту є таким, що не відповідає положенням пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким позов банка слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на його користь 12961,91 грн. боргу.

Враховуючи часткове скасування рішення суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту, виходячи з підстав, передбачених статтею 141 ЦПК України, з відповідачки на користь банку слід стягнути 1140,95 грн. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції та 1711,42 грн. сплаченого ним судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2024 року в частині відмови у стягненні боргу за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 12961 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн. 91 коп. заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» 1140 (одну тисячу сто сорок) грн 95 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк 1711 (одна тисяча сімсот одинадцять) грн 42 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14 лютого 2025 року.